номер провадження справи 24/22/26 

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2026 Справа № 908/347/26
м.Запоріжжя Запорізької області 

Господарський суд Запорізької області у складі судді Азізбекян Тетяни Анатоліївни, за участю секретаря судового засідання Коваль А.К., розглянувши матеріали справи № 908/347/26
за позовом: Благодійний фонд “ЩИТ ЗАПОРІЖЖЯ” (69124, м. Запоріжжя, вул. Рубана, буд. 20, ЄДРПОУ 38520958)
до відповідача: Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія “Кредо” (69068, м. Запоріжжя, просп. Моторобудівників, буд. 34, ЄДРПОУ 13622789)
про стягнення 33097,37 грн

за участю представників:
від позивача: Дорофєєв О.А., витяг з ЄДР, наказ від 20.01.2020
від відповідача: не прибув

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області звернувся Благодійний фонд “ЩИТ ЗАПОРІЖЖЯ” з позовною заявою до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» про стягнення з відповідача інфляційні втрати в розмірі 31935,83 грн, 3% річних у розмірі 1161,54 грн за прострочення виплати страхового відшкодування.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що рішенням Господарського суду Запорізької області від 31.01.2026 у справі №908/3336/25 стягнуто з ТзДВ “Страхова компанія “КРЕДО” на користь Благодійного фонду “ЩИТ ЗАПОРІЖЖЯ” 132 075 грн 41 коп. несплаченої частини страхового відшкодування, 2 403 грн 77 коп. пені, 9 704 грн 83 коп. 3 % річних, 2 830 грн 19 коп. судового збору. Своє зобов`язання за рішенням суду відповідач не виконав, у зв`язку з чим, в порядку ст. 625 ЦК України позивачем нараховано 31935,83 грн інфляції за загальний період травень 2023 року – січень 2026 року та 3% річних з 30.10.2025 по 13.02.2026 в сумі 1161,54 грн. З урахуванням факту невчасного виконання відповідачем своїх обов`язків відповідачем, передбачених чинним законодавством, позивач звернувся до суду з даним позовом. Також, окрім судового збору, позивач просить покласти на відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4500,00 грн.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.02.2026, наведену вище позовну заяву передано для розгляду судді Азізбекян Т.А.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 19.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/347/26 за правилами спрощеного позовного провадження. Присвоєно справі номер провадження 24/22/26. Судове засідання для розгляду справи призначено на 18.03.2026.
Відповідно до ст. 222 Господарського процесуального кодексу України здійснювалося фіксування судового засідання 18.03.2026 за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Позивач підтримав вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.
Відповідач в судове засідання не прибув, про визнання позову не заявив, відзив на позовну заяву, витребувану ухвалою суду по справі документи і матеріали суду не надав, про поважність причин неявки уповноваженого представника або ненадання витребуваних документів суд не попереджав. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Відповідач має зареєстрований в системі “Електронний суд” електронний кабінет, тому ухвалу суду від 19.02.2026 доставленого до електронного кабінету відповідача 19.02.2026, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.
Судом також враховано, що про хід розгляду справи, дату, час і місце проведення судового засідання у даній справі відповідач міг дізнатись з офіційного веб-порталу Судової влади України “Єдиний державний реєстр судових рішень”: //reyestr. court. gov. ua/. Названий веб-портал згідно з Законом України “Про доступ до судових рішень” № 3262-IV від 22.12.2005 є відкритим для безоплатного цілодобового користування.
Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалою суду у даній справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).
Статті 42, 46 Господарського процесуального кодексу України зобов`язують сторони користуватись рівними їм процесуальними правами.
Враховуючи те, що норми статей 182, 183 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 3 частини 1 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.
Згідно ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Оскільки неявка в судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду справи, суд вважає за необхідне розглядати справу за відсутності відповідача за наявними в ній матеріалами.
В засіданні 18.03.2026 судом, в порядку ст. 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Суд повідомив строк виготовлення повного тексту рішення та роз`яснив порядок і строк його оскарження. 
Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд

УСТАНОВИВ

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 13.01.2026 у справі №908/3336/25 позовні вимоги Благодійного фонду “ЩИТ ЗАПОРІЖЖЯ” до Товариства з додатковою відповідальністю “Страхова компанія “КРЕДО” задоволено частково. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю “Страхова компанія “КРЕДО” на користь Благодійного фонду “ЩИТ ЗАПОРІЖЖЯ” 132 075 грн 41 коп. несплаченої частини страхового відшкодування, 2 403 грн 77 коп. пені, 9 704 грн 83 коп. 3 % річних, 2 830 грн 19 коп. судового збору.
На виконання рішення суду від 13.01.2026 у справі № 908/3336/25, яке набрало законної сили 04.02.2026, господарським судом Запорізької області видано наказ від 09.02.2026.
Рішенням суду зокрема встановлено, що 22.02.2022 між Благодійним фондом “ЩИТ ЗАПОРІЖЖЯ” (Страхувальник) та Товариством з додатковою відповідальністю “Страхова компанія “КРЕДО” Страховик) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № АМК-11/22 (далі - Договір) зі строком дії з 26.02.2022 по 25.02.2023, відповідно до умов якого, були застраховані майнові інтереси позивача, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом “HONDA CLARITY” державний номерний знак НОМЕР_1 .
20.02.2023 в м. Запоріжжі по вул. Зайцева біля будинку № 26 о 22:40 год. сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю транспортного засобу “HONDA CLARITY” державний номерний знак НОМЕР_1 , а саме на в`їзді до двору будинку на проїзній частині дороги була велика яма, в яку заїхав автомобіль та отримав механічні пошкодження.
За даним страховим випадком сума страхового відшкодування, що підлягає стягненню на користь позивача з відповідача становить 132 075 грн 41коп., а позовні вимоги підлягають задоволенню в цій частині.
Крім того, рішенням встановлено, що оскільки страхове відшкодування за договором відповідачем у повному обсязі не сплачено, тому нарахування позивачем сум 3% річних від знецінення грошових коштів є правомірним, в межах заявлених позовних вимог, у зв`язку з чим судом стягнуто 3 % річних за період з 19.05.2023 по 29.10.2025 (895 дні) включно на суму 9 704 грн 83 коп.
За приписами ч. 4 ст. 75 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, вищезгадані фактичні обставини, встановлені рішенням Господарського суду Запорізької області від 13.01.2026 у справі № 908/3336/25, не підлягають доказуванню.
У зв`язку з простроченням відповідачем виконанням грошового зобов`язання, позивач у справі № 908/347/26 здійснив нарахування інфляційних втрат у розмірі 31935,83 грн за загальний період травень 2023 року – січень 2026 року та 3% річних з 30.10.2025 по 13.02.2026 в сумі 1161,54 грн., які є предметом спору у цій справі.
Приймаючи рішення у цій справі суд виходить з наступного. 
Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Зобов`язанням відповідно до частини 1 та 2 ст. 509 Цивільного Кодексу України є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України.
Статтею 599 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. 
Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 5 ст. 129-1 Конституції України, ст. 18 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, які вступили в законну силу, є обов`язковими до виконання на всій території України.
Аналогічна позиція викладена Європейським судом з прав людини в рішенні по справі Совтрансавто-Холдинг проти України, з посиланням на справу Брумареску проти Румунії (параграф 61), зазначив, що одним з основних елементів Верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснене, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 20 грудня 2010 року по справі № 3-57гс10, від 4 липня 2011 року по справі № 3-65гс11, від 12 вересня 2011 року по справі № 3-73гс11, від 24 жовтня 2011 року по справі № 3-89гс11, від 14 листопада 2011 року по справі № 3-116гс11, від 23 січня 2012 року у справі № 3-142гс11.
Отже, за ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, повинен на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не передбачений договором або законом.
У зв`язку з простроченням відповідачем виконанням грошового зобов`язання, позивач на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, нарахував на суму боргу 132075,41 грн інфляційні втрати у розмірі 31935,83 грн за загальний період травень 2023 року – січень 2026 року та 3% річних з 30.10.2025 по 13.02.2026 в сумі 1161,54 грн. 
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. 
Серед іншого правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.
Таким чином, заявляючи вимогу щодо сплати інфляційних втрат та річних з простроченої суми боргу, позивач правомірно скористався наданим йому законодавством правом.
Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум, суд дійшов висновку, що позивач правомірно звернувся з позовом про стягнення інфляційних втрат та 3% річних.
Загальна сума 3% річних за період з 30.10.2025 по 13.02.2026 становить 1161,54 грн, а сума інфляції - 31935,83 грн за загальний період травень 2023 року – січень 2026 року.
Перевіривши наведені у позовній заяві розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, суд встановив, що їх здійснено правильно, розрахунки є обґрунтованими, заснованими на законі, доведеними, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача суми 31935,83 грн інфляційних втрат та 3% річних в сумі 1161,54 грн підлягають задоволенню.
Згідно зі ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3328,00 покладаються на відповідача. 
В позовній заяві позивачем заявлені до стягнення витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4500,00 грн.
Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги. 
Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
Згідно з ч. ч 4 – 6 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивач надав суду договір про надання правової допомоги від 03.12.2025, укладений позивачем із Адвокатським бюро “АДВОКАТ ЄМЕЦЬ АРТЕМ ЮРІЙОВИЧ”.
Відповідно до п. 1.1 цього договору Бюро бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу Клієнтові в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором в справі про стягнення 3% річних та інфляційних втрат с ТДО “СК “Кредо”, а Клієнт зобов`язаний оплатити послуги Бюро у порядку передбаченому даним договором.
У пункті 3.1. договору сторонами обумовлено, що за правову допомогу, передбачену в п.п. 1.1-1.2. Договору Клієнт сплачує Бюро винагороду в розмірі визначеному Додатком № 1 до цього Договору.
Відповідно до акту від 12.02.2026 здачі-прийняття наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 12 лютого 2026 року підтверджуємо, що послуги надані Виконавцем Замовнику в повному обсязі у сумі 4 500 грн.
Згідно з платіжною інструкцією № МВ225127660 від 03.12.2025 позивачем сплачено на рахунок Адвокатського бюро 4500,00 грн.
Витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 4500,00 грн. є підтвердженими та фактично понесені позивачем.
Розмір цих витрат не є завищеним, відповідає обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг). 
При цьому суд враховує, що обов`язок доведення неспівмірності витрат, в силу приписів частини п`ятої статті 126 ГПК України, покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Такий висновок викладений у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.11.2019 у справі № 902/347/18 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18 та у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.
Відповідач будь-яких письмових заперечень на вимогу позивача щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката та клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката суду не подав. 
Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4500,00 грн.
Керуючись ст., ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.
Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю “Страхова компанія “КРЕДО” (пр. Моторобудівників, 34, м. Запоріжжя, 69068, ідентифікаційний код юридичної особи 13622789) на користь Благодійного фонду “ЩИТ ЗАПОРІЖЖЯ” (вул. Рубана, буд. 20, м. Запоріжжя, 69124, ідентифікаційний код юридичної особи 38520958) – 1161 (одна тисяча сто шістдесят одна) грн 54 коп. 3 % річних, 31935 (тридцять одна тисяча дев`ятсот тридцять п`ять) грн 83 коп. інфляційні втрати, 3328 (три тисячі триста двадцять вісім) грн 00 коп. судового збору та 4500 (чотири тисячі пятсот) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.
Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили. 

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26.03.2026

Суддя Т.А. Азізбекян