Справа № 355/600/26 
Провадження № 2/355/811/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року Баришівський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Чальцевої Т.В.,
секретаря судового засідання Верби Ю.О.,
розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справуза позовом  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Баришівської селищної ради Броварського району Київської області про визнання права власності на майно -
УСТАНОВИВ:
19.03.2026 р. позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до відповідача – Баришівської селищної ради Броварського району Київської області про визнання права власності на майно. В обґрунтування позову зазначили, що відповідно до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було реалізоване право на приватизацію квартири розташованої по АДРЕСА_1 . 
01.03.1996 року позивачами було отримано свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 виготовленого Госпрозрахунковим бюро «Альтернатива». Згідно даного свідоцтва співвласниками квартири розташованої по АДРЕСА_2 являються: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Дане свідоцтво в подальшому позивачами було зареєстроване в органах БТІ.
Звернувшись до нотаріальної контори з наміром посвідчити договір купівлі-продажу квартири розташованої по АДРЕСА_2 , нотаріусом позивачам було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та повідомлено, що в свідоцтві № 1572 від 01 березня 1996 року виданого на квартиру АДРЕСА_3 орган приватизації зазначений Госпрозрахункове бюро «Альтернатива», яке не являлося органом приватизації з правом видачі свідоцтва про право власності на житло, цій організації делегувались повноваження щодо проведення технічних робіт, а саме: підготовка документів для приватизації, виготовлення технічної документації, проведення розрахунків, а свідоцтво про право власності на об`єкт приватизації відповідно до Закону України «Про малу приватизацію» повинно було бути видане органом приватизації, який виніс відповідне розпорядження. В розпорядженні органу приватизації №149 печатка органу приватизації зміститься Радгосп «Баришівський», отже й орган приватизації в свідоцтві про право власності на житло повинно бути зазначений «Радгосп «Баришівський». Крім того в свідоцтві № 1572 від 01 березня 1996 року виданого на квартиру АДРЕСА_3 містяться невідповідності в прізвищах всіх трьох співвласників, а саме замість вірного прізвища « ОСОБА_4 », зазначено невірне прізвище « ОСОБА_5 ». В зв`язку з зазначеними невідповідностями в нотаріальній конторі позивачам було рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання права власності на квартиру на відповідні частки за всіма співвласниками для можливості в подальшому реалізації співвласниками права на розпорядження квартирою. 
В зв`язку з зазначеними обставинами позивачі не мають змоги вільно на свій розсуд розпоряджатися своїм майном та змушені з даним позовом звертатися до суду.
Через невідповідність свідоцтва про право власності житло № НОМЕР_1 від 01 березня 1996 року виданого на квартиру розташовану по АДРЕСА_2 виникає необхідність у встановленні факту належності свідоцтва про право власності на житло та визнанні права власності:
За ОСОБА_2 на 1/3 частку квартири розташованої по АДРЕСА_2 ;
За ОСОБА_1 на 1/3 частку квартири розташованої по АДРЕСА_2 ;
За ОСОБА_3 на 1/3 частку квартири розташованої по АДРЕСА_2 .
В зв`язку з вищевикладеним, позивачі звернулися до суду із вищевказаним позовом, який просили задовольнити у повному обсязі.
Ухвалою суду від 24.03.2026 р. відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.
Проведення підготовчого засідання призначено на 31.03.2026р.
26.03.2026 р. на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача – Баришівської селищної ради Броварського району Київської області - щодо визнання позову та розгляду справи у відсутність представника відповідача.
31.03.2026 р. на адресу суду надійшла заява представника позивача – ОСОБА_6 - щодо розгляду справи у відсутність позивача та їх представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання
відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У зв`язку з вищевикладеним, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 01.03.1996 року органом приватизації «Радгоспом Баришівським» було винесено розпорядження №149 про дозвіл ОСОБА_1 та членам її сім`ї на приватизацію квартири розташовану по АДРЕСА_2 (а.с. 14). 
01.03.1996 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було отримано свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 виготовленого Госпрозрахунковим бюро «Альтернатива» на квартиру розташовану по АДРЕСА_2 (а.с.13).
21.01.2026 року нотаріусом Баришівської державної нотаріальної контори Малиновською Н. В. листом №42/01-16 від 21.01.2026 року було відмовлено позивачам у вчиненні нотаріальної дії посвідченні договору купівлі-продажу квартири розташованої по АДРЕСА_2 (а.с.40).
Положеннями статей 15, 16 ЦК, статтею 4ЦПК передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За змістом частини другої статті 16 ЦК способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права.
Відповідно до ст.. 331 ЦК України передбачено, що Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Цивільний кодекс України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, прямо передбачених ст. ст. 335, 376, 392 цього Кодексу.
Статтею 392 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
У ч. 1 ст. 316 ЦК України визначено поняття права власності - це право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волііншихосіб.
Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 345 ЦК України встановлено, що фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. У результаті придбання єдиного майнового комплексу державного (комунального) підприємства у процесі приватизації до покупця переходять всі його права та обов`язки.
На момент виникнення спірних правовідносин приватизація державного житлового фонду здійснювалась на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Порядок передачі квартир будинків у власність громадян та перелік документів, що підлягають оформленню визначався Положенням про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян», затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 № 56, складеним відповідно до вказаного Закону.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (тут і далі Закон в редакції від 09.04.1994) приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.
Абзацом 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що до членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.
Згідно частин першої-четвертої статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.
Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).
Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.
Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків) може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації.
Передача квартир (будинків) у власність громадян відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.
Органи приватизації, що здійснюють приватизацію державного житлового фонду, мають право на діяльність по оформленню та реєстрації документів про право власності на квартиру (будинок). Це право засвідчується ліцензією, що видається в порядку, який встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян (далі - Положення) громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.
При оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім`ї та займані приміщення.
У довідці вказуються члени сім`ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло.
Оформлена заява на приватизацію квартири (будинку) з доданими до неї довідкою про склад сім`ї та займані приміщення, а також документом, що підтверджує право на пільгові мови приватизації, подаються громадянином до органу приватизації місцевої державної адміністрації, виконкому місцевої Ради народних депутатів, чи державного підприємства, організації, установи, де вони реєструються.
Зареєстрована заява передається підприємству по оформленню документів. Орган приватизації, в разі потреби, уточнює необхідні для розрахунків дані в залежності від складу сім`ї і розміру загальної площі квартири (будинку), оформляє розрахунки та видає розпорядження. При створенні підприємства по оформленню документів ця робота виконується вказаним підприємством (крім оформлення розпорядження).
На підставі оформленого розпорядження орган приватизації готує паспорт на квартиру, а на одноквартирний будинок - паспорт на домоволодіння, свідоцтво про право власності на житло та реєструє його у спеціальній реєстраційній книзі (пункти 18, 20, 21,24, 26 Положення).
В зв`язку з тим, що в свідоцтві № 1572 від 01 березня 1996 року виданого на квартиру АДРЕСА_3 містяться невідповідності в прізвищах всіх трьох співвласників, а саме замість вірного прізвища «   ОСОБА_7 », зазначено невірне прізвище «   ОСОБА_8 » виникає необхідність встановлення факту належності документу. 
Відповідно ст. 293 ЦПК України, суд розглядає справи в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Згідно ст. 316 ЦПК України, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню, адже позивачі скористалися своїм правом на приватизацію житла.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Водночас, у позовній заяві позивачі не ставлять вимоги про стягнення судового збору з відповідача. Відтак, ухвалюючи рішення, суд не вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат по сплаті судового збору, сплачених при зверненні до суду с вищевказаним позовом.
Керуючись ст. ст. 4, 19, 76, 81, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Баришівської селищної ради Броварського району Київської області про визнання права власності на майно - задовольнити.
Встановити факт, що свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 від 01 березня 1996 року видане на квартиру АДРЕСА_4 на ім`я ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - в дійсності належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (картка платника податків – НОМЕР_2 ) право власності на 1/3 частку квартири загальною площею 69,4 кв. м. розташовану по АДРЕСА_2 (на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 01 березня 1996 року видане на квартиру АДРЕСА_3 );
Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (картка платника податків – НОМЕР_3 ) право власності на 1/3 частку квартири загальною площею 69,4 кв. м. розташовану по АДРЕСА_2 (на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 01 березня 1996 року видане на квартиру АДРЕСА_3 );
Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (картка платника податків – НОМЕР_4 ) право власності на 1/3 частку квартири загальною площею 69,4 кв. м. розташовану по АДРЕСА_2 (на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 01 березня 1996 року видане на квартиру АДРЕСА_3 ).
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Баришівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Баришівського
районного суду       Т. В. Чальцева