Справа № 456/4648/25
Провадження № 1-кп/456/199/2026

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 року         місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:
головуючої судді        ОСОБА_1 ,
з участю : секретаря      ОСОБА_2 
прокурора      ОСОБА_3 
обвинуваченого     ОСОБА_4 
захисника      ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию справу на підставі обвинувального акта в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025141130000857 від 19.08.2025, щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лукашеве Запорізького району Запорізької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , внутрішньо переміщеної особи, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, на утриманні неповнолітня дитина, ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимого, інваліда 3 групи внаслідок проходження військової служби, учасника бойових дій, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України,

ВСТАНОВИВ:
19.08.2025 інспектор відділу реагування патрульної поліції Стрийського районного управління поліції ГУ НП у Львівській області старший лейтенант поліції ОСОБА_6 спільно з поліцейським Стрийського районного відділу управління поліції охорони у Львівській області старшим сержантом ОСОБА_7 , перебуваючи у форменому одязі, здійснювали службові обов`язки з охорони публічного порядку та забезпечення безпеки дорожнього руху в м. Моршині Стрийського району Львівської області на службовому автомобілі «Рено Логан», н.з. НОМЕР_1 . 
Близько 13:30 під час патрулювання вулиць міста Моршина Стрийського району Львівської області працівники поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зауважили, що водій автомобіля «Деу Ланос», н.з. НОМЕР_2 , здійснює керування з непристебнутим паском безпеки, що є порушенням вимог чинних Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306. З метою припинення виявленого правопорушення працівники поліції подали звуковий та світловий сигнал для зупинки даного транспортного засобу. Водій автомобіля «Деу Ланос», н.з. НОМЕР_2 , відреагував та заїхав на територію КНП ЛОР «ЛВЛ № 2 центру реабілітації ветеранів ОУН-УПА «Говерла», що розташований за адресою: Львівська область, Стрийський район, м. Моршин, вул. Івана Франка, 76, де припаркувався.
Надалі, перебуваючи на території реабілітаційного центру, інспектор відділу реагування патрульної поліції Стрийського районного управління поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_6 та поліцейський водій Стрийського РВ УПО у Львівській області ОСОБА_7 під час спілкування з ОСОБА_4 виявили в нього відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ та Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 № 1452/735, явні ознаки наркотичного сп`яніння, які виражалися в поведінці ОСОБА_4 , що не відповідала обстановці, зіниці його очей не реагували на промені світла, в нього була виражена блідість обличчя. У зв`язку з цим ОСОБА_6 було запропоновано ОСОБА_4 пройти медичний огляд з метою перевірки на стан наркотичного сп`яніння, на що той категорично відмовився. Під час складання на ОСОБА_4 адміністративних матеріалів за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, останній почав умисно наносити удари кулаком по службовому автомобілю «Рено Логан», н.з. НОМЕР_1 . Працівники поліції висловили вимогу, щоб ОСОБА_4 припинив вчиняти протиправні дії, та був попереджений, що в іншому випадку його буде затримано.
Близько 14:45 ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи, що поруч із ним знаходяться працівники правоохоронних органів у форменому одязі, при виконанні своїх службових обов`язків, з метою заподіяння їм тілесних ушкоджень, перебуваючи в стані, викликаному вживанням наркотичного засобу, наніс один удар кулаком лівої руки інспектору відділу реагування патрульної поліції Стрийського районного управління поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_6 в голову справа в ділянку біля вуха. Працівники почали здійснювати поліцейські заходи примусу, передбачені Законом України «Про Національну поліцію України», відносно ОСОБА_4 , під час яких останній наніс ще 2 удари кулаком лівої руки інспектору відділу реагування патрульної поліції Стрийського районного управління поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_6 в ділянку голови справа та удар кулаком правої руки в голову поліцейському Стрийського РВ УПО у Львівській області ОСОБА_7 . 
Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_4 спричинив працівникам правоохоронних органів у зв`язку з виконанням ними службових обов`язків тілесні ушкодження, а саме: інспектору відділу реагування патрульної поліції Стрийського районного управління поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді синця на передній та задній поверхні лівого вуха, гематоми в ділянці вінцевого відростка нижньої щелепи справа, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, які згідно з висновком судово-медичного експерта відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, а поліцейському Стрийського РВ УПО у Львівській області ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді синця спинки носа справа, носової кровотечі, що згідно з висновком судово-медичного експерта відносяться до легкого тілесного ушкодження. 
Таким чином, ОСОБА_4 умисно заподіяв працівникам правоохоронних органів легкі тілесні ушкодження у зв`язку з виконанням цими працівниками службових обов`язків, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 345 КК України.
Допитаний обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в пред`явленому обвинуваченні визнав у повному обсязі, щиро розкаявся та надав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального правопорушення, зокрема, про те, що 19 серпня 2025 року близько 14 год. 15 хв. у м. Моршині на території центру реабілітації «Говерла» наніс удари кулаками працівникам правоохоронних органів, заподіявши їм тілесні ушкодження, у зв`язку з виконанням цими працівниками своїх службових обов`язків. Щиро розкаюється у вчиненому. Просив вибачення в потерпілих. Просить його суворо не карати. 
Потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в судове засідання не прибули, подали клопотання про розгляд кримінального провадження за їх відсутності, при призначенні покарання ОСОБА_4 покладаються на думку суду. 
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заявила клопотання, в якому просила не досліджувати докази щодо тих обставин, які не оспорюються, оскільки обвинувачений винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю.
Отримавши показання ОСОБА_4 , що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники судового провадження не оспорюють фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши обвинуваченому ОСОБА_4 та іншим учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження не заперечували проти цього, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі.
Суд вважає доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 в умисному заподіянні працівникам правоохоронних органів легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цими працівниками службових обов`язків, тому кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 345 КК України є вірною.
Відповідно до позиції, висловленої в постанові Верховного Суду від 17.10.2019 в справі № 205/7091/16-к (№ 51-1532км19), поняття судової дискреції (судового розсуду) в кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. 
При призначенні покарання обвинуваченому по даній справі суд суворо дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, а з врахуванням того, що позбавлення волі є одним із найсуворіших покарань, тому таке покарання слід призначати до реального відбування тільки тоді, коли у суду є достатнє переконання, що звільнення особи від відбування такого, не сприятиме виправленню засудженого.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема, у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Згідно з п. 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2015, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п. 3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.
Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, та призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних кримінальним правопорушенням наслідків, спосіб вчинення кримінального правопорушення та його мотиви, поведінку обвинуваченого, який усвідомив протиправність своїх дій, щиро розкаявся, суспільну небезпеку вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимий, неодружений, має на утриманні неповнолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 , є внутрішньо переміщеною особою, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, є особою з інвалідністю третьої групи внаслідок проходження військової служби, учасником бойових дій; обставини, що пом`якшують покарання, якими, на думку суду, є щире каяття. 
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ст. 67 КК України, суд не вбачає, оскільки постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17.02.2026 закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 130 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, так як не доведено факт керування ОСОБА_4 транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння, що спростовує висновок ВП «ЛІЛ» КНП «ТМО «СМОЛ» № 127 від 19.08.2025 про перебування ОСОБА_4 в стані наркотичного сп`яніння. А відтак обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , - вчинення кримінального правопорушення в стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, слід виключити з обвинувачення.
Під час судового розгляду детально проаналізовано поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 після вчинення кримінального правопорушення, його щире каяття, наслідки суспільно-небезпечного діяння, відсутність будь-яких намірів уникнути кримінальної відповідальності та, беручи до уваги всі вказані обставини кримінального провадження в їх сукупності, суд дійшов переконання, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства, а тому необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання в межах санкції інкримінованої йому статті КК України із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Такі висновки щодо можливості застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 ст. 75 КК України зроблені судом, у тому числі з урахуванням правової позиції, викладеної Верховним Судом, колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду 13.08.2020 у справі за єдиним унікальним номером 716/1224/19 та номером провадження 51-1962км20, згідно з котрою загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду. Покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засудженого, а особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинення дій, їх небезпечності та даним про особу винного. 
У рішеннях від 24 березня 2005 року в справі «Фрізен проти Росії» (Frizen v. Russia), скарга № 58254/00, та від 09 червня 2005 року в справі «Бакланов проти Росії» (Baklanov v. Russia), скарга № 68443/01, Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У рішенні від 16 жовтня 2008 року в справі «Ізмайлов проти Росії» (Izmaylov v. Russia), скарга № 30352/03, Європейський Суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Цивільний позов не заявлено.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати відсутні.
Керуючись ст. 368-371, 374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345КК України, і призначити покарання за ч. 2 ст. 345КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Речові докази: DVD-R диски залишити при матеріалах кримінального провадження. 
Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя       ОСОБА_1