Справа № 308/8037/25

Р І Ш Е Н Н Я 
 І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2026 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого – судді Придачука О.А.
за участю секретаря судового засідання – Бомбушкаря В.П.
представника позивача – адвоката Бухтоярової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобов`язання ОСОБА_2 відновити становище, яке існувало до порушення права та зобов`язати ОСОБА_2 розібрати незаконне будівництво на земельній ділянці з кадастровим номером 2124886300:11:023:0188 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3056247821248), за адресою: АДРЕСА_1 , по межі від Д до А з ОСОБА_1 , на відстані 8 метрів від будинку ОСОБА_1 ..
Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона є власником будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 .
ЇЇ сусідом та власником суміжної земельної ділянки, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 , який здійснює будівництво майже впритул до її межі та паркану, з порушенням ДБН, правил добросусідства та таким чином, що його будівництво вже починає перешкоджати потраплянню світла у вікна позивачки.
ОСОБА_1 вказує, що вона намагалася врегулювати відносини із сусідом, однак останній на її зауваження не відреагував. Не реагує на такі порушення і Холмківська сільська рада, куди позивачка звернулася з метою вжиття заходів реагування.
08.05.2025 року, на місце де ведеться незаконне будівництво був здійснений виїзд начальника Відділу містобудування та архітектури Холмківської сільської ради ОСОБА_3 , а саме на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , з приводу грубих порушень будівельних норм забудовником на цій земельній ділянці, однак ОСОБА_3 відмовилася скласти акт обстеження.
Щоб довести факт допущення порушень при будівництві, позивачкою замовлено висновок експерта, згідно якого за результатом проведеного будівельно-технічного дослідження від 06.06.2025 року № Д- 25/2025, підтверджено (стор.8 висновку), що протипожежна відстань по відношенню до житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 , має становити не менше 8 метрів.
Проведеними обмірами зі сторони дворогосподарства за адресою АДРЕСА_2 , встановлено, що відстань між будинком за адресою АДРЕСА_2 , та об`єктом будівництва, що здійснюється за адресою АДРЕСА_1 , становить 3,80 м, що не відповідає вимогам ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій».
Тому, судовим експертом зроблено висновок про те, що будівництво, що ведеться на земельній ділянці з кадастровим номером 2124886300:11:023:0188, за адресою АДРЕСА_1 , не відповідає вимогам щодо протипожежних відстаней які передбачені п.15.2.2 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» по відношенню до житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 .
Зважаючи на те, що ОСОБА_2 не виявляє бажання добровільно припинити незаконне будівництво та здійснити його перебудову з дотриманням ДБН, протипожежних розривів тощо, адже продовження та завершення будівництва під парканом позивачки призведе також до того, що атмосферні опади (дощ, град, сніг) будуть стікати з покрівлі ОСОБА_2 на її паркан та заливати її земельну ділянку, а в зимовий період під час танення снігу відбудуться зсувні процеси снігового покриву з даху на її подвір`я, що призведе до підмочування фундаменту, плитки на подвір`ї, і як наслідок, їх руйнування, позивачка вимушена звернутися за захистом своїх прав до суду, адже відповідач своїм незаконним будівництвом створює їй перешкоди в користуванні власністю.
З огляду на вищенаведене позивачка просить суд зобов`язати ОСОБА_2 усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні власністю шляхом зобов`язання ОСОБА_2 відновити становище, яке існувало до порушення права та зобов`язати ОСОБА_2 розібрати незаконне будівництво на земельній ділянці з кадастровим номером 2124886300:11:023:0188 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3056247821248), за адресою: АДРЕСА_1 , по межі від Д до А з ОСОБА_1 , на відстані 8 метрів від будинку ОСОБА_1 .
15.07.2025 року від представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Білоцерковець Ю.С. надійшов відзив, у якому останній зазначив, що позивачка з посиланням на висновок будівельно-технічного дослідження від 06.06.2025 року №Д-25/2025, стверджує, що проведення будівництва відповідачем є незаконним так як не дотримані протипожежні відстані між об`єктами будівництва, як то передбачено п.15.2.2. ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» по відношенню до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Зауважує, що це основний аргумент, на який посилається позивач у позовній заяві. Разом з тим, огляд спірних приміщень проводився експертом ОСОБА_4 тільки за участю сторони позивача та без присутності відповідача чи його представника. Сама будівля належна відповідачу не оглядалася. Крім того, викладені у висновку факти про ймовірне порушення будівельних норм з питань пожежної безпеки, на його переконання, є свідченням невірного трактування положень державних будівельних норм та може бути спростоване висновком судової будівельно-технічної експертизи, призначеної судом, та наданими, в подальшому, в судовому засіданні поясненнями судового експерта, який буде проводити дану експертизу. Також зауважує, що будівництво не завершено. Огляд об`єкту забудови відповідача експертом не здійснювався. Констатувати факт що позивачем не дотримано вимог ДБН щодо протипожежного відсіку наразі неможливо. Означені порушення можуть бути встановлені тільки за умови проведення подальшого будівництва. Тільки таким чином можна буде достеменно встановити чи дійсно порушуються права позивача чи буде майбутня забудова негативно впливати на життєдіяльність позивача. Наразі, позивач тільки припускає, що забудова буде вищою за її вікна, припускає що нахил з покрівлі будинку відповідача буде в бік її земельної ділянки і тому атмосферні опади будуть стікати саме до неї на територію. Поряд з цим, насправді дійсних порушень прав позивача ще не відбулось і констатувати що такі будуть мати місце позивач не може. Передчасність позову позбавляє відповідача добудувати об`єкт та виконати звіт про оцінку класу вогнестійкості будівельних конструкцій та звіт оцінки протипожежних відстаней між будинками. Крім цього зазначає, що будівництво здійснюється відповідачем на його земельній ділянці з отриманням у встановленому порядку відповідних дозвільних документів, а тому об`єкт не є самочинним будівництвом, у зв`язку з чим не може рахуватись незаконним, що унеможливлює задоволення вимог позивача.
22.07.2025 року від представника позивачки – адвоката Бухтоярової О.В. надійшла відповідь на відзив, у якій остання вказує, що відповідач не надав жодних доказів які б давали підстави для відмови в задоволенні позовних вимог та доказів які би підтверджували правомірність позиції відповідача. Так, на аркушах 2-3 відзиву відповідач піддає сумніву висновок експерта та зазначає, що сама будівля належна відповідачу не оглядалась. Проте будівля відповідача не є предметом спору, а лише її частина, огляд якої проводився. Висновок є законним та проведений атестованим судовим експертом, який попереджений про кримінальну відповідальність. Так, в самому висновку експерта в розділі «Дослідження» зазначено, що: Експертиза проводилась методами проведенням огляду, обмірів, фотографуванням з фотофіксацією результатів огляду на мобільний телефон марки Samsung Galaxy A22, співставлення результатів огляду з наданими на дослідження документами та нормами ДБН. Зазначає, що в сторони відповідача було достатньо часу для збору, отримання та подання доказів на спростування позовних вимог, замовлення та отримання такого ж висновку експерта, однак відповідач цього не зробив. З цієї ж підстави не можуть братися до уваги коментарі норм ДБН на аркуші 3 відзиву, адже ні відповідач ні його представник не є спеціалістами у галузі будівництва тощо. Далі, на аркуші 4 відзиву (Щодо передчасності позову), відповідач знову голослівно зазначає, що огляд об`єкту забудови відповідача експертом не здійснювався. Більше того, відповідач зазначає що будівництво не завершено і передчасність позову позбавляє відповідача добудувати об`єкт. Тобто, відповідач вже допустивши порушення, замість того щоб їх добровільно усунути і запобігти судовим тяжбам, навпаки виправдовує свої дії, які позивачка вважає незаконними і прагне їх продовження. Це в тому числі підтверджує підставність позовних вимог.
28.07.2025 року від представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Білоцерковець Ю.С. надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких останній зазначив, що зі змісту відповіді на відзив можна виокремити наступні контраргументи позивача щодо відзиву на позов: а) наданий позивачем висновок експерта є законним; б) коментарі норм ДБН вказані у відзиві на позов не можуть братись до уваги; в) відповідач приховує будівельний паспорт. Інше викладене у відповіді на відзив є міркуваннями позивача щодо суті спору та надання оцінки поведінці відповідача, що виходить за межі предмету спору та не являється належним способом доказування у даній категорії справи. У свою чергу, будівельний паспорт містить вимоги до розміщення будівництва на земельній ділянці, визначає містобудівні умови та обмеження. Так як позивачем до позову не долучено свого будівельного паспорту, є підстави вважати що існують порушення щодо розміщення саме житлового будинку позивачки - ОСОБА_1 на її земельній ділянці, в частині розміщення її будинку на належній їй земельній ділянці. У разі, якщо за будівельним паспортом позивача будинок побудовано з порушенням (до прикладу перевищено площу забудови або невірно розміщений будинок), то стає сумнівним наявність порушеного права позивача. Зміст відповіді на відзив свідчить що у позивача відсутні достатні, законні, логічні та вагомі аргументи аби спростувати позицію відповідача що наведена у відзиві, а тому вважає що підстави для задоволення позову відсутні.

У судовому засіданні адвокат Бухтоярова О. позов підтримала з викладених у такому підстав та просила такий задовольнити. Також додала, що її довірителька іще на початковій стадії будівництва, неодноразово зверталася до відповідача про її порушене право та просила усунути порушення державних будівельних норм.
Представник відповідача – адвокат Білоцерковець Ю. в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог. Уважає, що наявний у матеріалах справи висновок експерта є необ`єктивним. Зазначає, що висновок експерта складено без участі відповідача, без огляду його будинку і на стадії, коли будівництво тільки починалося (фундамент / опалубка). Наголошує, що висновок експерта є єдиним доказом і він не дає відповіді на ключові питання: - "Який ступінь вогнестійкості обох будинків? - Чи є віконні прорізи у стінах, що виходять одна на одну? Яка остаточна відстань між зовнішніми стінами після завершення оздоблення?". На думку представника відповідача, без цих відповідей вимога про знесення — це просто припущення, та є передчасною. Також, на думку представника відповідача, позивачка неправильно трактує державні будівельні норми. Вона посилається лише на п. 15.2.2 ДБН Б.2.2-12:2019 і бере 8 метрів як аксіому. Однак на його думку для будинків I–II ступеня вогнестійкості мінімальна відстань - 6 метрів. При відсутності вікон у стінах, що виходять одна на одну, ця відстань зменшується на 20 % (примітка 3 до Таблиці 15.2), що також не досліджувалось експертом. Крім того, позивачка повністю проігнорувала пункт 15.2.3 того самого ДБН, який дозволяє не застосовувати таблицю 15.2 за певних умов (в тому числі за сумарною площею протипожежного відсіку — розділ 8 ДБН В.2.2-15:2019). При цьому представник відповідача наголошує, що будівництво відповідача є повністю законним, відповідач має усі необхідні дозвільні документи, а саме будівельний паспорт № ВР01:4629-1868-0510-5817 від 13.01.2025 та зареєстроване повідомлення про початок робіт № ІУ051250127662.
З"ясувавши позиції представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши наявні докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд доходить наступного висновку.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
Згідно із ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, а в силу ст. 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 15 ЦК України передбачене право кожної особи на захист свого цивільного права уразі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до положень ст. 16, 391 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Судом встановлено, що позивачка є власником будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу домоволодіння від 02.11.2005 року, договором купівлі-продажу земельної ділянки від 02.11.2005 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.12.2014 року про право власності ОСОБА_1 на житловий будинок з господарським блоком та огорожею за адресою: АДРЕСА_2 , державним актом від 23.03.2006 року на право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_2 , витягом від 11.07.2017 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером 2124886301:02:010:0021 площею 0.1203 га, інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.05.2025 року про належність ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером 2124886301:02:010:0021 площею 0.1203 га.
Відповідач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки з кадастровим номером 2124886300:11:023:0188, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (на підставі договору купівлі-продажу від 17.09.2024 року, що відображено в Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.05.2025 року), та яка відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 27.05.2025 року по межі від Д до А є суміжною з земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , власником якої є позивачка ОСОБА_1 . 
Встановлено, що на вказаній земельній ділянці з кадастровим номером 2124886300:11:023:0188 ОСОБА_2 здійснює будівництво нерухомого майна майже впритул, по межі від Д до А, до земельної ділянки ОСОБА_1 з кадастровим номером 2124886301:02:010:0021 і відстань між будинком у якому проживає позивачка та будівництвом , яке здійснює відповідач, становить 3м. 80 см., що підтверджується наявними у матеріалах справи матеріалами.
Із вказаними діями відповідача, ОСОБА_1 категорично не погоджується, оскільки будівництво порушує її права , оскільки здійснюється з істотними порушеннями державних будівельних норм, що у свою чергу призводить до створення перешкод у користуванні власністю позивачки.
Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його права власності, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням володіння. Право власності має захищатися лише при доведеності факту його порушення діями відповідача, створенні власникові з боку третіх осіб перешкод у здійсненні ним цього права із застосування наслідків, в тому числі і звільнення земельної ділянки від самовільно зведених споруд шляхом їх знесення чи усунення інших перешкод у користуванні земельною ділянкою.
Вирішуючи питання про знесення нерухомого майна, суди в кожному випадку з`ясовують, яку частину земельної ділянки займає споруджена будівля, її розмір і конфігурацію, яка частина будівлі підлягає знесенню. За необхідності з`ясування питань, що виникають при розгляді справи і потребують спеціальних знань, суд має право призначити експертизу. Не встановлення вказаних обставин унеможливлює виконання такого рішення.
Вказана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у справі справа № 336/3500/17 (провадження № 61-18506 св 20) від 03.11.2021 року.
Згідно з наявним у матеріалах справи висновком експерта будівельно-технічного дослідження №Д-25/2025 від 06.06.2025 року, проведеного судовим експертом Павлич О.В., встановлено, що у відповідності до «Методичних рекомендації з визначення ступеню вогнестійкості будівель та споруд при проведенні будівельно-технічної експертизи», УДК 343.98, № держреєстрацїї 0120U000340, Міністерство Юстиції України, Київський науково-дослідний інститут судових експертиз в залежності від конструктивних особливостей, будівлі слід відносити то таких ступенів вогнестійкості: ІІІ - Будинки з несучими та огороджувальними конструкціями з природних або штучних кам`яних матеріалів, бетону, залізобетону. Для перекриттів дозволяється застосовувати дерев`яні конструкції, захищені штукатуркою або негорючими листовими, плитними матеріалами, або матеріалами груп горючості Г1. Г2. До елементів покриттів не висовуються вимоги щодо межі вогнестійкості, поширення вогню, при цьому елементи покриття із деревини повинні мати вогнезахисну обробку.
Експерт встановив, що житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 , влаштований з цегли, перекриття залізобетонне, дах влаштований по дерев`яним кроквам, що відносить даний будинок до III ступеня вогнестійкості.
Таким чином, протипожежна відстань по відношенню до житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 , має становити не менше 8 м.
Проведеними обмірами зі сторони дворогосподарства за адресою АДРЕСА_2 , встановлено, що відстань між будинком позивачки за адресою АДРЕСА_2 та належним відповідачу об`єктом будівництва що здійснюється за адресою АДРЕСА_1 становить 3,80 м, що не відповідає вимогам ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій».
Таким чином, експерт дійшов висновку, що будівництво яке ведеться на земельній ділянці з кадастровим номером 2124886300:11:023:0188  за адресою АДРЕСА_1 не відповідає вимогам щодо протипожежних відстаней які передбачені п.15.2.2 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» по відношеннюдо житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 .
На думку суду проведення будівництва будівлі відповідачем на земельній ділянці з кадастровим номером 2124886300:11:023:0188 по відношенню до житлового будинку належного позивачці за адресою: АДРЕСА_2 є незаконним, так як відповідачем не дотримані протипожежні відстані між об`єктами будівництва, які передбачені п.15.2.2. ДБН Б.2.2-12:2019 "Планування та забудова територій".
Що стосується тверджень представника відповідача щодо невірного трактування експертом Павлич О.В. положень державних будівельних норм, що може бути спростоване висновком судової будівельно-технічної експертизи, призначеної судом, та наданими, в подальшому, в судовому засіданні поясненнями судового експерта, який буде проводити дану експертизу, то таке не може бути взяти судом до уваги, оскільки в судовому засіданні встановлено, що представником відповідача за весь час розгляду справи клопотання про проведення судової будівельно-технічної експертизи не заявлялося.
Отже, стороною відповідача не підтверджено невірне трактування положень державних будівельних норм, яке здійснено експертом Павлич О.В. у експертному дослідження №Д-25/2025 від 06.06.2025 року.
За клопотанням представника позивача судом було витребувано від Холмківської сільської ради Ужгородського району будівельний паспорт ОСОБА_2 на будівництво на земельній ділянці з кадастровим номером 2124886300:11:023:0188 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3056247821248), за адресою: АДРЕСА_1 з всіма документами, а зокрема: з схемою забудови земельної ділянки та дозвільно-будівельну документацію за адресою: АДРЕСА_1 , видану ОСОБА_2 на здійснення будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці з кадастровим номером 2124886300:11:023:0188.
Зазначені документи були дослідженні в судовому засіданні.
Як убачається, із дослідженої пам`ятки замовнику індивідуального будівництва, з якої, зокрема, вбачається наступне: «Замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту достовірність даних, зазначених у поданому ним повідомленні про початок виконання будівельних робіт. Замовник зобов`язаний протягом 7 календарних днів з дня подання до інспекції ДІАМ повідомлення про початок будівельних робіт, відповідно до ст.35 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» письмово проінформувати про це виконавчий комітет (відділ містобудування та архітектури) орган місцевого самоврядування, Державні органи у сфері пожежної та техногенної безпеки». Однак встановлено, що в матеріалах будівельного паспорту відсутні дані про подання ОСОБА_2 протягом 7 календарних днів з дня подання до інспекції ДІАМ повідомлення про початок будівельних робіт, відповідно до ст.35 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та письмове повідомлення в Відділ містобудування та архітектури Холмківської сільської ради та в Державні органи у сфері пожежної та техногенної безпеки». «Розміщення об`єкта будівництва має здійснюватися відповідно до схеми забудови земельної ділянки з урахуванням ДБН Б.2.2.-12:2019 «Планування і забудова територій».
Не виконання вказаних положень свідчить про наявність порушень в діях відповідача при здійсненні будівництва що здійснюється за адресою АДРЕСА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером 2124886300:11:023:0188 .
Крім цього, з дослідженої в судовому засіданні схеми замірів забудови земельної ділянки (площа 0.557 га) від 13.01.2025 року, яка підписана начальником відділу містобудування та архітектури Холмківської сільської ради Денис Г.М. та яка є додатком до Порядку видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки вбачається, що відстань між будинками має становити 8 метрів.
Суд звертає увагу , що зазначена схема замірів забудови земельної ділянки (площа 0.557 га) від 13.01.2025 року, долучена як до будівельного паспорта створеного 16.01.2025 року в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва так і до будівельного паспорта створеного 25.07.2025 року в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва , тобто уже станом на час розгляду позовної заяви в суді. 
Також в матеріалах наявні ескізні наміри забудови земельної ділянки з кадастровим номером 2124886300:11:023:0188, з яких убачається виступ даху, що ще більше зменшує відстань між будинком позивачки та ОСОБА_2 та підтверджує попередньо заявлені доводи позивачки про те, що атмосферні опади (дощ, град, сніг) будуть стікати з покрівлі ОСОБА_2 на паркан, на подвір`я, що призведе до підмочування фундаменту, плитки на подвір`ї і як наслідок їх руйнування. У свою чергу, як убачається із досліджених ескізних намірів забудови відповідач намагався усунути певні недоліки проекту шляхом усунення вікон на оспорюваній частині будівлі та зміни форми даху, однак на думку суду такі зміни в проекті не впливають на протипожежну відстань між об`єктами будівництва, які передбачені п.15.2.2. ДБН Б.2.2-12:2019 "Планування та забудова територій"., яку фактично порушив відповідач на початку будівельних робіт та в цілому.
Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі (ч.5 ст.319 ЦКУ).
Згідно із ч.1 ст.103 Земельного кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).
Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Відповідно до роз`яснень наданих у п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Верховний Суд в своїй постановах від 24.06.2021 року у справі № 713/1625/19 (провадження № 61-17115св20) та від 31.03.2021 року у справі № 686/20396/15-ц (провадження № 61-14613св20) зазначав, що відповідно до статей 318, 319, 321, 391 ЦК України власник земельної ділянки як власник нерухомого майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначені норми матеріального права визначають право власника вимагати будь-яких усунень порушень його права власності від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми, є наявність у позивача права власності та встановлених судом перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушення права та з яких підстав.
Виходячи з наведеної норми цивільного законодавства і роз`яснень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, підставою для звернення особи, яка є власником, до суду за захистом права є встановлення факту порушення прав власника і наявність перешкод у здійсненні ним користування та розпорядження майном з боку відповідача.
Досліджуючи вимоги позову, суд знаходить їх ґрунтовними, оскільки таке будівництво розпочате відповідачем є незаконним за двома ознаками (істотне відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотні порушення будівельних норм та правил), а звідси порушує право позивача на догляд за будинком та земельною ділянкою, право власності на які належать їй.
З огляду на вищенаведене та враховуючи те, що факт порушення відповідачем чинних державних будівельних норм та правил при будівництві будинку на земельній ділянці з кадастровим номером 2124886300:11:023:0188 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3056247821248) за адресою: АДРЕСА_1 , істотність таких порушень, а також неможливість їх усунення без знесення зазначеного будівництва на відстані 8 м від будинку позивачки по межі від Д до А з ОСОБА_1 , суд доходить висновку, що у даному випадку наявні підстави для захисту прав позивачки шляхом розібрання вказаного незаконного будівництва на відстані 8 (вісім) метрів по межі від Д до А від будинку ОСОБА_1 ..
Відповідач не надав жодні належні і допустимі докази на спростування позову.
Згідно з п.3, 4, 5 ч.2 ст.16 ЦКУ, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. ст. 77-80 ЦПК України).
Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зазначено, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона; таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Враховуючи наведені обставини, які не були спростовані відповідачем, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Обґрунтовуючи своє рішення, суд бере до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини.
В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).
В контексті вказаної практики суд вважає обґрунтування цього рішення достатнім.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України на відповідача слід покласти сплачені позивачем при подачі позову до суду документально підтверджені судові витрати, а саме 3028,00 грн. судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 198, 255, 258-260 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю – задовольнити.

Зобов"язати ОСОБА_2 усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні власністю шляхом зобов"язання ОСОБА_2 відновити становище, яке існувало до порушення права та зобов"язати ОСОБА_2 розібрати незаконне будівництво на земельній ділянці з кадастровим номером 2124886300:11:023:0188 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3056247821248) за адресою: АДРЕСА_1 , по межі від Д до А з ОСОБА_1 , на відстані 8 (вісім) метрів від будинку ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 3028, 00 (три тисячі двадцять вісім грн. 00 коп.) грн.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , мешканка АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , мешканця АДРЕСА_2 .

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду: О.А. Придачук