ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року	Львів	Справа №140/4605/25 пров. №А/857/36333/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

судді-доповідача Іщук Л. П.,
суддів Затолочного В.С., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2025 року (головуючий суддя Димарчук Т.М., м. Луцьк) у справі №140/4605/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій та бездіяльності протиправними, 

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій щодо нездійснення перерахунку раніше виплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням місяця для обчислення - січень 2008 року та з 01 березня 2018 року по 22 квітня 2025 року - із застосуванням базового місяця березень 2018 року з урахуванням абзацу 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078; зобов`язання здійснити перерахунок та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року включно із встановленням січня 2008 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення та з 01 березня 2018 року по 22 квітня 2025 року з розрахунку 4038,11 грн - щомісячно, як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу відповідно абзацу 4, 5 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 01 березня 2018 року із застосуванням січня 2008 року, як базового місяця індексації. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 01 березня 2018 року із встановленням січня 2008 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення. Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати індексації-різниці грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року відповідно до абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату індексації-різниці грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року відповідно до абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (з урахуванням виплачених сум) з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у позові, а саме, за період з 01.01.2024 по 22.04.2025, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а також не досліджено всіх обставин, що мають значення для справи.
В обгрунтування апеляційних вимог зазначає, що згідно ст. 39 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення варто проводити наростаючим підсумком, починаючи з 01.01.2024. Зазначає, що станом на 2023 рік дія Закону України “Про індексацію грошових доходів населення” була зупинена, проте з 01.01.2024 його дія відновлена. Вважає, що суд першої інстанції протиправно відмовив йому у виплаті індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2024 по 22.04.2025.
Просить скасувати рішення суду першої інстанції щодо частини позовних вимог, у яких відмовлено, а саме, за період з 01.01.2024 по 22.04.2025 і ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в цій частині.
Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову не оскаржується, суд апеляційної інстанції не надає правової оцінки спірним правовідносинам у цій частині.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України, в тому числі з 25 травня 2004 року по 22 квітня 2025 року у Військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується витягом з послужного списку ОСОБА_1 (а.с.17).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22 квітня 2025 року №138 (по стройовій частині) молодшого сержанта ОСОБА_1 , оператора радіопеленгатора відділення радіорозвідки, призначеного розпорядженням начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 09 квітня 2025 року №99 у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 , 22 квітня 2025 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с.17).
Як вбачається з довідки-розрахунку про нараховану та виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 01 березня 2018 року та з довідок про дохід за 2016-2018 роки, ОСОБА_1 у період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року Військовою частиною НОМЕР_1 індексація грошового забезпечення не нараховувалась та не виплачувалась (а.с.19-22).
Як вбачається з довідок про дохід ОСОБА_1 за 2018-2025 роки (під час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 ), позивачу в період з 01 березня 2018 року по 22 квітня 2025 року Військовою частиною НОМЕР_1 нараховувалась та була виплачена індексація грошового забезпечення у наступних розмірах: в грудні 2018 року у розмірі 71,08 грн; з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року у розмірі 1920,36 грн; з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року у розмірі 2647,02 грн; з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року у розмірі 5174,45 грн; з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року у розмірі 11409,85 грн; в січні 2023 року у розмірі 1470,83 грн із застосуванням базового місяця для розрахунку індексації березень 2018 року; з 01 серпня 2024 року по 31 грудня 2024 року у розмірі 775,15 грн; із застосуванням базового місяця для розрахунку індексації січень 2024 року (а.с.19-23).
На звернення позивача із заявою щодо нарахування та виплати йому індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 01 березня 2018 року із встановленням базового місяця – січень 2008 року, Військова частина НОМЕР_1 листом від 24 квітня 2025 року №487 повідомила позивача, що індексація грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 01 березня 2018 року нараховувалась ОСОБА_1 у відповідності до вимог Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17 липня 2003 року №1078. При цьому місяцем підвищення доходу (базовим місяцем) при нарахуванні індексації за вказаний період враховано грудень 2015 року. У зв`язку з цим для проведення індексації доходів ОСОБА_1 індекс споживчих цін обчислювався наростаючим підсумком, починаючи з січня 2016 року. Оскільки нарахована випереджаючим шляхом сума ймовірної індексації протягом січня 2016 року-лютого 2018 року не перевищила суму підвищення грошового забезпечення ОСОБА_1 за грудень 2015 року, нарахована індексація грошового забезпечення за вказаний період становить 0,00 гривень (а.с.18).
Позивач, вважаючи дії відповідача щодо ненарахування та невиплати йому індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 01 березня 2018 року з визначенням базового місяця для обчислення індексації січень 2008 року, та з 01 березня 2018 року по 22 квітня 2025 року (виходячи з фіксованої величини) протиправними, звернувся з даним позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні позову в частині вимог за період з 01.01.2024 по 22.04.2025, суд першої інстанції виходив з того, що з січня по липень 2024 року індексація грошового забезпечення не проводилася, оскільки не було перевищення порогу індексації 103% відповідно до даних Державної служби статистики України. Таким чином, суд дійшов висновку, що дії відповідача при нарахуванні та виплаті позивачу індексації у 2024 році є правомірними.
Також суд вказав, що згідно з даними, розміщеними на офіційному сайті Державної служби статистики України, індекс споживчих цін з січня 2025 року по квітень 2025 року не перевищував 103%, а відтак з січня 2025 року по квітень 2025 року індексація грошового забезпечення позивача відповідачем правомірно не проводилася.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Частинами першою-третьою статті 9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України “Про індексацію грошових доходів населення” №1282-ХІІ від 03 липня 1991 року (надалі - Закон №1282-ХІІ).
Положеннями статті 1 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Згідно зі статтею 2 Закону №1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).
Статтею 4 Закону №1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення, у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 затверджено “Порядок проведення індексації грошових доходів населення”, яким визначені правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення (надалі - Порядок № 1078). 
Відповідно до пункту 1 цього Порядку він визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.
Згідно п.1-1 Порядку №1078 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 №491-IV Про внесення змін до Закону України Про індексацію грошових доходів населення.
Згідно з пунктом 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
З аналізу положень Закону №2011-XII та Закону №1282-ХІІ вбачається, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. Через вимоги законодавства проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють наступне виникнення права на отримання індексації.
Колегія суддів зазначає, що Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" зупинено на 2023 рік дію Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" №1282-XII.
Таким чином, з 01.01.2023 в умовах дії воєнного стану на законодавчому рівні було обмежено нарахування і виплату індексації заробітної плати (грошового забезпечення).
Оскільки дію Закону №1282-XII було зупинено на 2023 рік, то підзаконний нормативно-правовий акт - Порядок №1078, який прийнятий на виконання вимог частини 2 статті 6 Закону №1282-XII, не може бути самостійною підставою для нарахування індексації грошового забезпечення протягом 2023 року.
Наведене вказує на відсутність факту протиправної бездіяльності відповідача щодо ненарахування і невиплати індексації грошового забезпечення позивачу у 2023 році із застосуванням щомісячної фіксованої індексації відповідно до абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.
Такі ж висновки підтримано Верховним Судом у постанові 28 червня 2024 року у справі № 200/2319/23.
Водночас, скаржник в апеляційній скарзі не заперечує відсутність підстав для зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення за 2023 рік.
При вирішенні спору в частині щодо нарахування індексації за період з 01.01.2024 по 22.04.2025, колегія суддів враховує, що у даних правовідносинах підлягають застосуванню саме норми статті 39 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" та Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" як нормативно-правового акта, який має вищу юридичну силу, аніж Постанова №1078, яка є підзаконним нормативно-правовим актом, на яку покликається позивач в обґрунтування апеляційної скарги.
Статтею 39 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" встановлено, що обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з 1 січня 2024 року.
У разі зростання посадового окладу у січні 2024 року та у січні 2025 року сума індексації грошового забезпечення має визначатися з урахуванням положень пункту 5 Порядку № 1078, тобто значення індексу споживчих цін у січні приймається за 1 або 100 відсотків і для проведення подальшої індексації, обчислення індексу споживчих цін починається з лютого 2024 року та з лютого 2025 року. 
У разі, якщо підвищення посадових окладів у січні 2024 року та у січні 2025 року не відбувається, то обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з січня 2024 року та з січня 2025 року.
Посадовий оклад позивача не підвищувався, а тому починаючи з 2024 року базовим місяцем для індексації грошових доходів населення визначено січень 2024 року.
Наведене спростовує доводи апелянта про те, що за спірний період повинна нараховуватися індексація грошового забезпечення із застосуванням березня 2018 року.
З матеріалів справи вбачається, а саме, з довідок про дохід ОСОБА_1 за 2024-2025 роки, що позивачу була нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення у серпні 2024 року у розмірі 130,20 грн, 
у вересні 2024 року у розмірі 130,20 грн, 
в жовтні 2024 року у розмірі 130,20 грн, 
в листопаді 2024 року у розмірі 130,20 грн.
в грудні 2024 року у розмірі 254,35 грн із застосуванням базового місяця для розрахунку індексації січень 2024 року (а.с.22).
Тобто, до серпня 2024 року позивачу індексація грошового забезпечення не нараховувалась.
Згідно з даними, розміщеними на офіційному сайті Державної служби статистики України, індекс споживчих цін з січня 2024 року по травень 2024 року не перевищував 103% .
Підвищення установленого порогу індексації мало місце лише у червні 2024 року, індекс споживчих цін у вказаному місяці склав 104,3%. 
Місяцем, в якому офіційно опублікований індекс споживчих цін за червень 2024 року, є липень 2024 року, тобто, підвищення заробітної плати військовослужбовців у зв`язку з її індексацією відбулось не раніше серпня 2024 року.
Враховуючи наведене, з січня по липень 2024 року індексація грошового забезпечення правомірно не проводилася, оскільки не було перевищення порогу індексації 103% відповідно до даних Державної служби статистики України. 
Таким чином, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про відсутність підстав для нарахування та виплати позивачу індексації у 2024 році.
Щодо виплати індексації у 2025 році колегія суддів зазначає наступне.
Згідно зі статтею 34 Закону України “Про Державний бюджет України на 2025 рік”, установлено, що обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з січня 2025 року, який приймається за 1 або 100 відсотків. 
Тобто, починаючи з 2025 року, базовим місяцем для індексації грошових доходів населення визначено січень 2025 року.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно з даними, розміщеними на офіційному сайті Державної служби статистики України, індекс споживчих цін з січня 2025 року по квітень 2025 року не перевищував 103%.
Таким чином, у відповідача відсутній обов`язок проводити індексацію грошового забезпечення за період з січня 2025 року по квітень 2025 року.
За встановлених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог за період з 01.01.2024 по 22.04.2025.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.
За правилами статті 139 КАС України підстав для нового розподілу судових витрат немає.
Керуючись ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2025 року у справі №140/4605/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	В. С. Затолочний 	
 	 	М.А. Пліш