Номер провадження: 22-ц/813/602/26 
Справа № 496/1369/19
Головуючий у першій інстанції Портна О. П.
Доповідач Назарова М. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Назарової М.В.,
суддів: Кострицького В.В., Коновалової В.А.,
за участю секретаря Соболєвої Р.М.,
учасники справи: позивач – Публічне акціонерне товариство «ОДЕСАГАЗ», відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника Судакова Валерія Валерійовича
на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 18 червня 2024 року, ухвалене Біляївським районним судом Одеської області у складі: судді Портної О.П. в приміщенні того ж суду,
у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОДЕСАГАЗ» до ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованого обсягу природного газу,

в с т а н о в и в : 

12 квітня 2019 року Публічне акціонерне товариство «ОДЕСАГАЗ», в особі свого представника Веселова Олександра Вікторовича, звернулися із вищевказаним позовом, в якому із посиланням як на правове обґрунтування на положення п. 1 глави 2 Розділу ХІ, п. 2 глави 3 Розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем та ст. 634 ЦК України, просили стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОДЕСАГАЗ» вартість необлікованого обсягу природного газу в сумі 270251,71 грн та витрати з оплати на професійну правничу допомогу в сумі 13500 грн.
В обґрунтування вимог позову зазначено, що 14.12.2018 ухвалою Біляївського районного суду Одеської області відповідача, на підставі п. 1 ч. 1 с т. 49 КК України звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження № 12015160250001638 за обвинуваченням відповідача у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, закрито у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності. Цивільний позов під час розгляду кримінального провадження не заявлявся. Під час розгляду зазначеного кримінального провадження судом встановлено, що 10.12.2015 при проведенні огляду системи газо-користування, працівниками аварійної служби ПАТ «ОДЕСАГАЗ» будинку під АДРЕСА_1 , що належить на праві особистої приватної власності відповідачу, виявлені «кустарно вироблені» газові котли, до яких був приєднаний газовий шланг, який прокладений під землею та з`єднувався з металевою трубкою, яка самовільно врізана в газопровід, в обхід газового лічильника. Згідно висновку експерта № 306 від 25.07.2017, за результатами експертизи, проведеної в рамках кримінального провадження, встановлено, що сума завданих збитків в сумі 270251,71 грн документально підтверджується. Своїми самоуправними діями, а саме самовільним втручанням в систему газопостачання, відповідач порушив п. 1 Глави 2 Розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2494 та спричинив позивачу в особі Одеського міжрайонного управління з експлуатації газового господарства значні матеріальні збитки в розмірі 270251,71 грн, які розраховані відповідно до розділу ХІ Глави 3 п. 1 Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2494, та не відшкодовані відповідачем. Таким чином, на думку представника позивача, вказаною ухвалою по кримінальному провадженню встановлено причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями відповідача та негативними наслідками, які настали, у вигляді заподіяння шкоди інтересам ПАТ «ОДЕСАГАЗ» та не підлягають доказуванню. У зв`язку з викладеним, представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом (т. 1, а.с. 1-4).
У відзиві на позов ОСОБА_1 в особі свого представника Судакова Валерія Валерійовича зазначив, що вважає недоведеними позовні вимоги в частині розміру вартості необлікованого обсягу газу. Зазначив, що відповідач визнає обставину, яка встановлена ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 14.12.2018 року, а саме, що він здійснив самовільне врізання в газопровід в обхід газового лічильника, про не визнає, що своїми діями він заподіяв шкоду інтересам ПАТ «ОДЕСАГАЗ» в розмірі 270251,71 грн. Окрім цього, відповідач не визнає обставину, що він фактично споживав побутовий газ через самовільне врізання в газопровід в обхід газового лічильника. Зазначає, що матеріали кримінального провадження, які зібрані органом досудового слідства, не є допустимими доказами під час розгляду цивільної справи, а ухвала від 14.12.2018 року Біляївського районного суду Одеської області щодо звільнення відповідача від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, не є доказом розміру нанесеної матеріальної шкоди. Тому відповідач, при розгляді клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності, визнавав, що він вчинив діяння, які передбачені ст. 356 КК України, і що він цими діяннями спричинив значну шкоду інтересам позивача, однак наполягав, що така шкода полягає у самому факті підключення, і не визнавав конкретний розмір шкоди, розрахованої позивачем. В зв`язку з вищевикладеним просив суд в задоволені позовних вимог ПАТ «ОДЕСАГАЗ» відмовити в повному обсязі (т. 1 а.с. 185-189).
Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 18 червня 2024 року позов Публічного акціонерного товариства «ОДЕСАГАЗ» до ОСОБА_1 , про стягнення вартості не облікованого обсягу природного газу – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ОДЕСАГАЗ» вартість необлікованого обсягу природного газу в розмірі 270251,71 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 4053,76 гривні.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі свого представника Судакова Валерія Валерійовича просить скасувати рішення Біляївського районного суду Одеської області від 18.06.2024 та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Доводами апеляційної скарги є те, що:
- відповідач визнає обставину, що здійснив самовільне втручання в систему газопостачання, однак не визнає, що такими діями наніс шкоду у розмірі, на якому наполягає позивач;
- суд не досліджував і не мав права досліджувати ніякі докази, які були зібрані органом досудового слідства, оскільки вони йому не надавалися; скаржник зазначає, що суд першої інстанції «переписав» у мотивувальну частину ухвали версію сторони обвинувачення, не надаючи їй оцінки з точки зору доведеності або недоведеності;
- суд при звільненні відповідача від кримінальної відповідальності не вирішував питання щодо його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення;
- суд першої інстанції не досліджував матеріали кримінальної справи, оскільки у підготовчому засіданні 19.01.2024 відмовив у задоволенні клопотання про витребування матеріалів кримінальної справи із архіву (т. 2, а.с. 65-68).
Ухвалами Одеського апеляційного суду у складі колегії суддів: Назарової М.В. (суддя-доповідач), Коновалової В.А., Лозко Ю.П.) від 23.09.2024 та 27.12.2024 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду (т. 2, а.с. 79-80, 83), останнє судове засідання в якій призначене на 27.01.2026.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ОДЕСАГАЗ» в особі свого представника Веселова Олександра Вікторовича просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін, зазначаючи, що в ухвалі Біляївського районного суду Одеської області від 14.12.2018 встановлено і повний склад цивільного правопорушення: доведено протиправність дій ОСОБА_1 (всупереч договору, діями ОСОБА_1 завдано матеріальну шкоду), шкода стала наслідком протиправного вчинку – тобто встановлено причинний зв`язок між протиправними діями і негативними наслідками, що визнає відповідач, це все стало за умови, що порушник міг вчинити інакше (вина) і це призвело до настання негативних наслідків у вигляді заподіяння шкоди в розмірі позовних вимог. Відповідач не навів підстав, за яких докази, які зібрані органом досудового розслідування та зафіксовані у судовому рішенні, яке має преюдиційне значення для цієї справи, є недопустимими. Будь-яких належних та достовірних доказів на підтвердження того, що докази органом досудового розслідування зібрані з порушенням порядку встановленого законом, суду представником відповідача не надано. Розмір збитків 270251,71 грн підтверджено експертним висновком, який призначено та проведено на досудовому розслідуванні в порядку, передбаченому КПК України. ОСОБА_1 разом із захисником був ознайомлений з матеріалами справи та вказаним висновком експертизи, надав згоду на подання клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності та йому роз`яснено суть підозри, підставу звільнення і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У цьому випадку кримінальне провадження продовжується у повному обсязі в загальному порядку. ОСОБА_1 роз`яснено правові наслідки, що він звільняється від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих обставин. У ОСОБА_1 було право відмовитися від надання згоди застосування процедури звільнення від кримінальної відповідальності і розглянути справу на загальних підставах, але він цим правом не скористався (т. 2, а.с. 97-104).
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.01.2026 здійснено заміну судді Лозко Ю.П. на учасника постійно діючого складу колегії суддю Кострицького В.В.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).
У судовому засіданні 27.01.2026 представник відповідача ОСОБА_1 – Судаков В.В. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, представник позивача ПАТ «ОДЕСАГАЗ» - Веселов О.В., який брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, проти задоволення апеляційної скарги заперечував.
Інші учасники справи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, зокрема відповідач – у відповідності до ч. 5 ст. 130 ЦПК України, оскільки його повноважний представник отримав судову повістку-повідомлення на 27.01.2026 в електронному кабінеті підсистеми «Електронний суд» 18.12.2025 о 14:00:43, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа (т. 2, а.с. 112) та позивач – у відповідності до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, оскільки отримав судову повістку-повідомлення на 27.01.2026 в електронному кабінеті підсистеми «Електронний суд» 18.12.2025 о 13:57:22, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа (т. 2, а.с. 112зв.), до судового засідання не з`явився. 
Вказане в силу положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, осіб, що брали участь в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до копії свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 19 грудня 2002 року виконавчим комітетом Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області на підставі рішення виконкому Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області від 06 вересня 2002 року, відповідачу ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності належить житловий будинок під АДРЕСА_1 . (т. 1 а.с. 9)
28 вересня 2015 року між ПАТ «Одесагаз» та ОСОБА_1 підписано договір № 066551 про надання населенню послуг з газопостачання природного газу для побутового споживача за адресою: АДРЕСА_1 . (т. 1 а.с. 10)
Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Бурана В.М. від 14 грудня 2018 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, звільнено у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження № 12015160250001638 по обвинуваченню ОСОБА_1 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, закрито у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності. Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся. Вказана ухвала суду набрала законної сили (т. 1 а.с. 5-7, 178-180).
У вказаній ухвалі судом встановлено, що ОСОБА_1 , своїми самоуправними діями, а саме самовільним втручанням в систему газопостачання, порушив п. 1 Глави 2 Розділу XI «Кодексу газорозподільних систем», затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2494, та спричинив Публічному акціонерному товариству «Одесагаз» в особі Одеського міжрайонного управління з експлуатації газового господарства значні матеріальні збитки в сумі 270251,71 грн, які розраховані Одеським міжрайонним управлінням з експлуатації газового господарства ПАТ «Одесагаз» відповідно до Розділу XI Глави 3 п. 1 «Кодексу газорозподільних систем», затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2494, та підтверджені документально відповідно до висновку судово-економічної експертизи № 306 від 25.07.2017 року (т. 1, а.с. 6).
З копії довідки-рахунку № 610 від 16 грудня 2016 року відшкодування збитків побутового споживача природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , о/рахунок № НОМЕР_1 , виданої Одеським міжрайонним управлінням з експлуатації газового господарства ПАТ «ОДЕСАГАЗ», збитки позивача через приховані заходи опалення теплиці площею S = 250 кв.м, друга теплиця площею S = 250 кв.м на момент порушення була в непрацюючому стані, за адресою: АДРЕСА_1 , В.Дальник, складають 270251,71 грн (т. 1 а.с. 157-158).
Відповідно до копії висновку експерта № 306, складеного 25 липня 2017 року судовим експертом ТОВ «Одеський регіональний центр незалежних експертиз» Новоселовою В.В. на виконання постанови старшого слідчого Біляївського ВП ГУНП УКраїни в Одеській області Сухого Ю.О. у Кримінальному провадження № 12015160250001638, за результатами проведеного дослідження експертом-економістом було встановлено, що встановлена розрахунком ПАТ «Одесагаз» від 16.12.2016 (№ 610) сума завданих збитків у сумі 270251,71 грн (166882,02 (за січень-квітень, жовтень-грудень 2014) +103369,70 (за січень-квітень, жовтень-грудень 2015)) документально підтверджується (т. 1 а.с. 160-177).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що факт завдання майнової шкоди ПАТ «ОДЕСАГАЗ», внаслідок самовільного втручання в систему газопостачання ОСОБА_1 – відповідачем по справі, не потребує окремого доказування, оскільки причинно-наслідковий зв`язок був встановлений судом та висвітлений в ухвалі Біляївського районного суду Одеської області від 14 грудня 2018 року, факт його існування не заперечувався обвинуваченим, думка якого є обов`язковою при закритті кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України. Окрім цього, відповідачем по справі не надано доказів помилковості чи неправильності висновку експерта та розрахунку шкоди, заподіяної самоуправними діями, які зазначені в вищевказаній ухвалі, клопотань та заяв про проведення повторної експертизи від сторони відповідача не надходило, натомість надходило клопотання від сторони позивача про призначення судової бухгалтерської експертизи, проти зняття з розгляду якого сторона відповідача не заперечувала (т. 2 а.с. 29), у зв`язку із чим суд вважав розмір шкоди достовірним.
З огляду на викладене та враховуючи, що ухвалою суду встановлено протиправність дій ОСОБА_1 , якими завдано шкоду ПАТ «ОДЕСАГАЗ» шляхом самовільного втручання в систему газопостачання, суд дійшов висновку про наявність підстав для її відшкодування, а тому вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь ПАТ «ОДЕСАГАЗ» вартість необлікованого обсягу природного газу у розмірі 270251,71 грн.
Переглядаючи оскаржуване рішення за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 4 Цивільно-процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Захист цивільних прав – це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).
Стаття 15 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
У ч. 1 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.
Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів. До них належить, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 8, 9).
Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.
За змістом п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.
Згідно з положеннями абз. 1 п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна» (з наступними змінами) та абз. 1 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вбачається, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі.
Також Пленум роз`яснив судам, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 440, 450 ЦК України (ст.ст. 1166, 1187 ЦК України) шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Статтею 40 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому Кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами.
Пунктом 3 Глави 1 Розділу І Кодексу ГРС, визначено, що його дія поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем.
Відповідно до п. 4 Глави 1 Розділу І Кодексу ГРС договір розподілу природного газу - це правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким оператор газорозподільної системи забезпечує цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи для можливості розподілу природного газу.
Доступ до газорозподільної системи - це право користування потужністю складової (об`єкта) газорозподільної системи в обсязі та на умовах, встановлених у договорі (технічній угоді) про надання відповідних послуг з оператором газорозподільної системи.
Оператор газорозподільної системи - це суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління (оператор ГРС).
Споживачем природного газу (споживач) є фізична особа, фізична особа-підприємець або юридична особа, об`єкти якої в установленому порядку підключені до/через ГРС Оператора ГРС, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, зокрема як сировину, а не для перепродажу.
Згідно з п. 5 Глави 2 Розділу І Кодексу ГРС взаємовідносини, пов`язані з розподілом природного газу споживачам, у тому числі побутовим споживачам, підключеним до/через ГРМ, включаючи забезпечення Оператором ГРМ цілодобового їх доступу до ГРМ для споживання (розподілу) належного їм (їх постачальникам) природного газу, регулюються договором розподілу природного газу, укладеним між Оператором ГРМ та споживачем відповідно до вимог Глави 3 Розділу VІ цього Кодексу.
Відповідно до п. 3 Глави 3 Розділу І Кодексу ГРМ для забезпечення цілодобового доступу до газорозподільної системи та можливості розподілу (переміщення) належного споживачу (суміжному суб`єкту ринку природного газу) природного газу ГРМ обов`язковою умовою є наявність фізичного підключення об`єкта споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу) до ГРМ.
Споживачі, у тому числі побутові, та суміжні суб`єкти ринку природного газу, які фізично підключені до ГРМ, забезпечуються цілодобовим доступом до ГРМ та можливістю розподілу (переміщення) природного газу ГРМ у порядку, визначеному в Розділі VI цього Кодексу.
Доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2498 (далі - Типовий договір розподілу природного газу), в порядку, визначеному цим розділом.
Відповідно до п. 3 Глави 3 Розділу VI Кодексу ГРС договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням ст.ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України за формою Типового договору розподілу природного газу.
За визначенням термінів, які містяться у Кодексу ГРС, несанкціонований газопровід - самовільно під`єднаний газопровід (газовий відвід, штуцер, патрубок), у тому числі без наявного підключеного газового обладнання, фізично з`єднаний, зокрема вварений, врізаний, з газорозподільною системою або газовою мережею внутрішнього газопостачання, витрата (споживання) природного газу через який не обліковується комерційним вузлом обліку (лічильником газу).
Самовільне під`єднання - це під`єднання несанкціонованого газопроводу та/або газових приладів чи пристроїв до газорозподільної системи, внутрішньобудинкової системи газопостачання або газових мереж внутрішнього газопостачання об`єкта споживача з порушенням встановленої законодавством процедури.
Пунктом 1 Глави 2 Розділу ІХ Кодексу ГРС встановлено, що до порушень споживача та несанкціонованого споживача, які кваліфікуються як несанкціонований відбір природного газу з ГРМ (крадіжка газу) та внаслідок яких щодо них здійснюється нарахування необлікованих об`ємів (обсягів) природного газу, належать: наявність несанкціонованого газопроводу; несанкціоноване відновлення газоспоживання; несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ (комерційного ВОГ, зокрема лічильника газу); несанкціоноване підключення газових приладів на об`єкті споживача, який обліковується за нормами споживання; несанкціоноване підключення газових приладів, внаслідок якого перевищується діапазон обчислення вузла обліку (сумарна номінальна потужність газових приладів і пристроїв перевищує діапазон обчислення вузла обліку); використання природного газу споживачем за відсутності чи після розірвання договору розподілу природного газу.
Оператор газорозподільної системи при проведенні контрольного огляду вузла обліку має право оглядати комерційний вузол обліку газу та його складові на предмет відсутності ознак пошкодження засобів вимірювальної техніки (ЗВТ), пошкодження пломб, несанкціонованого втручання в ЗВТ, несанкціонованого газопроводу та/або несанкціонованого підключення газових приладів, внаслідок чого може перевищуватися діапазон обчислення лічильника газу (сумарна номінальна потужність газових приладів і пристроїв перевищує діапазон обчислення лічильником газу).
Відповідно до п. 4 Глави 1 Розділу І Кодексу ГРС несанкціоноване втручання в роботу газорозподільної системи - втручання в роботу газорозподільної системи, в тому числі шляхом несанкціонованого відновлення газоспоживання, несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ та/або під`єднання несанкціонованого газопроводу, внаслідок чого порушується нормальний режим роботи ГРМ та/або здійснюється необліковане (обліковане частково чи з порушенням законодавства) використання природного газу.
Відповідно до п. 1 Глави 3 Розділу XI Кодексу газорозподільних систем у разі виявлення Оператором ГРМ несанкціонованого газопроводу або несанкціонованого втручання в роботу лічильника газу розрахунок об`єму необлікованого природного газу здійснюється за граничними об`ємами споживання природного газу населенням з урахуванням усіх газових приладів і пристроїв споживача (фізичної особи) за період з дня останнього контрольного зняття показань лічильника (контрольного огляду вузла обліку або його перевірки) до дня виявлення порушення (але не більше ніж за 6 місяців) та з урахуванням строку на його усунення. Якщо несанкціонований газопровід проведений шляхом прихованих заходів або фізичною особою, яка є несанкціонованим споживачем, початок періоду, за який визначається об`єм необлікованого природного газу, визначається з дня набуття споживачем (фізичною особою) права власності/користування на житлові (підсобні) приміщення, але не більше двох років, що передували дню виявлення порушення.
Пункт 1 Глави 1 Розділу XI Кодексу ГРМ встановлює, що перерахунок (донарахування) або зміна режиму нарахування природного газу споживачу, у тому числі побутовому споживачу, який уклав з оператором ГРМ договір розподілу природного газу, а також несанкціонованому споживачу, який знаходиться на території ліцензованій діяльності оператора ГРМ, застосовуються за наявності акта про порушення, складеного оператором ГРМ відповідно до вимог Розділу XI даного Кодексу.
Якщо несанкціонований газопровід проведений шляхом прихованих заходів або фізичною особою, яка є несанкціонованим споживачем, початок періоду, за який визначається об`єм необлікованого природного газу, визначається з дня набуття споживачем (фізичною особою) права власності/користування на житлові (підсобні) приміщення, але не більше двох років, що передували дню виявлення порушення.
За визначенням термінів, які містяться у Кодексу ГРС, приховані заходи - несанкціоновані заходи, здійснені споживачем чи іншою особою, внаслідок яких здійснюється необліковане (обліковане частково чи з порушенням законодавства) використання природного газу, які неможливо виявити без використання спеціальних технічних засобів, проведення земельних робіт, демонтажу будівельних конструкцій чи оздоблювальних матеріалів, часткового чи повного демонтажу ЗВТ або дактилоскопічної експертизи чи перевірки метрологічних характеристик ЗВТ.
За правилами доказування, визначеними ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Колегія суддів погоджує висновок суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ОДЕСАГАЗ» вартості необлікованого обсягу природного газу в розмірі 270251,71 грн, оскільки позивач довів завдання позивачу самоправними діями, а саме самовільним втручанням в систему газопостачання, завдання позивачу майнової шкоди у зазначеному розмірі належними та допустимими доказами: довідкою-розрахунком № 610 відшкодування збитків побутового споживача природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , о/р № НОМЕР_1 , видано 16.12.2016 року Одеським міжрайонним управлінням з експлуатації газового господарства ПАТ «ОДЕСАГАЗ», копією Висновку експерта ТОВ «Одеський регіональний центр незалежних експертиз» № 306 від 25.07.2017 року, наявних в матеріалах даної справи та які були об`єктом дослідження в кримінальному провадженні № 1-кп/496/307/18, справа № 496/3653/18, і з яких вбачається, що сума завданих збитків, яка документально підтверджена, складає 270251,71 гривня.
Щодо протиправності дій ОСОБА_1 , то ухвалою суду, яка набрала законної сили, встановлено, що шкоду ПАТ «ОДЕСАГАЗ» завдано саме шляхом самовільного втручання в систему газопостачання, що є підставою для її відшкодування.
За змістом частини першої статті 1166 ЦК України шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
У справі, яка переглядається, установлено, що ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 14 грудня 2018 року у справі № 2496/3653/18 ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ст. 356 КК України, на підставі пункту 1 частини першої статті 49 КК України у зв`язку із закнченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності; кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_1 закрито у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності.
Цивільний позов у справі заявлений не був.
Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (Воловік проти України, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).
У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 398/571/15-ц (провадження № 61-1059св20) зроблено висновок про те, що звільнення від кримінальної відповідальності в контексті розглядуваного правового інституту не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинною у вчиненні злочину. У такому випадку КК України виходить із встановлення факту вчинення особою кримінально-караного діяння, а тому вказані підстави звільнення від кримінальної відповідальності є нереабілітуючими.
У постанові Верховного Суду від 17 серпня 2022 року у справі № 346/4425/18 (провадження № 61-7008св21) зроблено висновок про те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 284 КПК України є нереабілітуючими обставинами, тому відповідач повинен відшкодувати позивачу заподіяну з його вини матеріальну шкоду.
Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2023 року в справі № 367/6377/17 (провадження № 61-975св23).
Натомість, у постанові Обєднаної палати Верховного Суду від 12 вересня 2022 року у справі № 203/241/17, на яку посилався заявник у апеляційній скарзі, зроблено висновок про те, що якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.
Тобто, за інших, відмінних від теперішньої справи правовідносин, тому вказана позиція не є релевантною щодо теперішніх правовідносин.
Отже, закриття справи на підставах, зазначених у пункті 1 частини другої статті 284 КПК України (на яку міститься посилання в ухвалі суду від 14.12.2018), не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду. З урахуванням того, що провадження щодо ОСОБА_1 закрито за нереабілітуючих підстав, потерпілий має право вирішити питання про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства.
Оскільки для застосування ст. 1166 ЦК України (відшкодування майнової шкоди) необхідна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка (дія чи бездіяльність), наявність шкоди, причинний зв`язок між ними та вина завдавача, то судом вірно враховано у якості належних та допустимих доказів у розумінні вимог ст. 77, 78 ЦПК України надані позивачем копію довідки-розрахунку № 610 відшкодування збитків побутового споживача природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , о/р № НОМЕР_1 , виданої 16.12.2016 року Одеським міжрайонним управлінням з експлуатації газового господарства ПАТ «ОДЕСАГАЗ», та копію Висновку експерта ТОВ «Одеський регіональний центр незалежних експертиз» № 306 від 25.07.2017 року, наявних в матеріалах даної справи та які були об`єктом дослідження в кримінальному провадженні № 1-кп/496/307/18, справа № 496/3653/18, вбачається, що сума завданих збитків, яка документально підтверджена, складає 270251,71 гривня. 
Верховний Суд неодноразово робив висновок про допустимість висновку експерта, який проведений у межах кримінального провадження. У випадку незгоди з висновком експерта за результатами експертизи, проведеної у кримінальному провадженні, сторона не позбавлена можливості заявити клопотання про призначення експертизи, виклавши у клопотанні підстави незгоди з цим висновком та зазначивши вимоги до повторної експертизи (Постанова КЦС ВС від 20.11.2024 № 373/2163/21 (61-12294св23).
Крім того, ст. 356 КК України, за якою відповідач притягався до кримінальної відповіальності, - самоправство, тобто самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином або підприємством, установою чи організацією, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника, що свідчить про її матеріальний склад.
Отже, обов`язковим у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_1 є встановлення настання наслідків у вигляді заподіяння значної шкоди інтересам потерпілої особи, розмір якої визначається судом та впливає на кваліфікацію.
Такий розмір судом під час закриття кримінального провадження встановлений, і ОСОБА_1 як ці, так і інші необхідні для певного складу кримінального правопорушення обставини, не оскаржені.
Довід апеляційної скарги про те, що, на думку заявника, встановлений судом в кримінальному провадження розмір шкоди не є обов`язковим для суду, який розглядає позов потерпілого в цивільному судочинстві, є помилковим власним тлумаченням ним норм права, що регулює спірні правовідносини. Судом правильно витлумачено вимоги частини шостої статті 82 ЦПК України щодо підстав звільнення позивача від доказування вказаних обставин, встановлених в ухвалі суду про закриття кримінального провадження.
Заперечуючи надані позивачем докази, відповідачем на виконання свого процесуального обов`язку та на дотримання таких засад цивільного судочинства як диспозитивність та змагальність (ст. 12, 13 ЦПК України) не надано жодного доказу щодо іншого, відмінного від встановленого судом розміру шкоди.
Отже, суд першої інстанції вірно визначився із характером правовідносин сторін, дав їм належну правову оцінку та застосував відповідні норми права, вірно витлумачивши їх у світлі виниклих спірних правовідносин сторін та ухвалив законне та обґрунтоване рішення, вірно оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, а помилкові доводи апеляційної скарги цих висновків не спростували.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника Судакова Валерія Валерійовича залишити без задоволення.
Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 18 червня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Головуючий М.В. Назарова
Судді: В.В. Кострицький
В.А. Коновалова