ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2026 р.	м. Харків	Справа № 922/2523/22 (922/455/26)	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Міньковського С.В. 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу 
за позовом 	ОСОБА_1 	
до 	Приватного акціонерного товариства "Харківський підшипниковий завод" 	
про 	стягнення коштів в межах справи про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Харківський підшипниковий завод" 	
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа ОСОБА_1 в особі його представника адвоката Биченко А.О. звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Харківський підшипниковий завод", в якій просить суд стягнути заборгованість по заробітній платі в розмірі 130641,00 грн, без вирахування з цієї суми податків та обов`язкових платежів при її виплаті та допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць.
Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що він перебував у трудових правовідносинах з ПрАТ "Харківський підшипниковий завод" з 22.08.2022 р. та був звільнений 08.09.2025 р. за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію на підставі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується даними трудової книжки. Однак відповідачем не було проведено розрахунку з ОСОБА_1 при його звільненні. Разом з позовною заявою представником позивача подано клопотання про витребування доказів.
В провадженні Господарського суду Харківської області у складі судді Міньковського С.В. перебуває справа про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Харківський підшипниковий завод".
Відповідно до ч. 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник.
Враховуючи вищевикладене, відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 13.02.2026 позовна заява в межах справи про банкрутство (вхідний номер 455/26 від 13.02.2026) передана на розгляд судді Міньковському С.В.
Ухвалою від 17.02.2026 господарський суд прийняв позовну заяви до розгляду; відкрив провадження у справі №№922/2523/22 (922/455/26); постановив розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи; встановив відповідачу згідно зі ст.ст. 250, 251 ГПК України строк 15 календарних днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву та заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з доказами їхнього надсилання (надання) позивачу.
Цією ж ухвалою суд встановив позивачу згідно зі ст. 251 ГПК України строк 5 календарних днів з дня отримання відзиву для подання до суду відповіді на відзив з доказами її надсилання (надання) відповідачу та заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.
Відповідач надав відзив на позову заяву, в якому частково визнає позов в розмірі 20 680,69 грн заробітної плати, яка складається з компенсації невикористаної відпустки та надає довідку про стан заборгованості. 
Представник позивача адвокат Биченко А.О. надав відповідь на відзив, зі змісту якої вбачається, що позивач ОСОБА_1 не погоджується із розміром заборгованості визначений відповідачем, а саме з сумою компенсації невикористаної відпустки, та зазначає, що позивач ОСОБА_1 , працював в ПАТ "Харківський підшипниковий завод" з 22.08.2022 року по 08.09.2025 року. За період роботи жодного дня відпустки позивачем не використано.
Представник позивача вказує, що з відповідача підлягає стягненню 45302,29 грн та зазначає що позивач не використав відпустку повністю, за період роботи з 22.08.2022 року по 08.09.2025 року має отримати компенсацію за 73 календарні дні відпустки та надає розрахунок компенсації невикористаної відпустки. 
Разом із тим, представник позивача адвокат Биченко А.О. надав клопотання, в якому просив суд долучити до матеріалів справи докази понесення витрат на професійну правничу допомогу, розподілити судові витрати на професійну правничу допомогу, стягнувши їх з ПАТ "Харківський підшипниковий завод" на користь ОСОБА_1 . 
Відповідач надав уточнений відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення заробітної плати ПАТ "ХАРП" визнає частково в розмірі 20680,69 грн, щодо компенсації за невикористані відпустки зазначає, що вся сума заборгованості по заробітній платні складається з компенсації за невикористані відпустки в сумі 20680,69 грн та надає розрахунок, який виконаний в довідці від 26.03.2026 р. за №26/03/26-1.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ВИСНОВОК СУДУ.
Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 22.08.2022 р. працював на ПрАТ "Харківський підшипниковий завод" та 08.09.2025 р. його було звільнено на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію, що підтверджується даними трудової книжки.
Представник позивача зазначає, що на момент звільнення з позивачем не було проведено повного розрахунку, заборгованість відповідача ПАТ "Харківський підшипниковий завод" перед позивачем по заробітній платі станом на 08.09.2025 року складає 95560,00 грн. Вказана заборгованість на день звільнення погашено не було, окрім цього на момент звільнення 14.01.2026 року позивачу також не було виплачено компенсації за невикористані відпустки за період з 2022 по 2025 роки загальна сума якої складає 35081,00 грн. Таким чином загальна сума заборгованості з якої вже утримані військовий збір та ПДФО складає станом на момент звернення до суду – 130641,00 грн.
Відповідачем надана довідка №19/02/26-1 від 19.02.2026 р. відповідно до якої, вбачається, що станом на день звільнення ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі складала 24146,27 грн, яка була частково погашена:
01.09.2025 в сумі 924,00 грн за червень 2025 р;
22.09.2025 в сумі 277,20 грн за червень 2025 р;
13.10.2025 в сумі 646,96 грн - лікарняні за липень 2025 р. за рахунок ПФУ;
27.10.2025 в сумі 808,71 грн - лікарняні за липень 2025 р.;
29.10.2025 в сумі 808,71 грн - лікарняні за липень 2025 р.
У зв`язку з чим залишок заборгованості із заробітної плати станом на 19.02.2026 р. склав 20 680,69 грн за вересень 2025 р. - компенсація невикористаної відпустки.
Згідно ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.
Так, згідно статті 3 Кодексу законів про працю України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а також з окремими громадянами у сфері державного і договірного регулювання оплати праці, визначено Законом України "Про оплату праці".
Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.
За приписами ч.1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Як встановлено судом, відповідач при звільненні ОСОБА_1 не здійснив виплату всіх сум, що належать йому від підприємства.
Крім того, у даній справі між позивачем та відповідачем виник спір щодо компенсації за невикористані дні відпустки.
Відповідно до ст. 74 КЗпП України, громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.
Згідно з ч. 1 ст. 83 КЗпП України та ст. 24 Закону України "Про відпустки", у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Розмір грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за попередні роки визначається, виходячи із середнього заробітку, який працівник мав на час її проведення.
З аналізу зазначених норм права вбачається, що грошова компенсація за невикористану щорічну відпустку відноситься до сум, які належать до виплати працівникові при звільненні відповідно до вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України.
Як зазначає представник позивача, позивач не використав відпустку повністю, тому за період роботи з 22.08.2022 року по 08.09.2025 року має отримати компенсацію за 73 календарні дні відпустки.
Згідно з розрахунку представника позивача бухгалтерія мала розрахувати окремо середньоденну зарплату для нарахування компенсації:
- за дні невикористаних відпусток за періоди з 22.08.2022 по 31.12.2023, тобто
виходячи із виплат за січень – грудень 2023 року;
- за календарні дні 2024– 2025 роки за загальним правилом, тобто виходячи із виплат за розрахунковий період з жовтня 2024 по вересень 2025 р.
На підставі довідки ОК-5, представником позивача здійснено розрахунок компенсації за невикористані відпустки за період за січень – грудень 2023 року, що складає: 247748,7 /365=678 грн, сума компенсації за 32 к.дн., нараховується у розмірі: 678 грн х 32 к. дн. = 21720,32 грн.
Також представник позивача вказує період з травня 2024 по квітень 2025 р. за який працівник отримав заробітну плату у розмірі 250000,00 грн і також не мав днів, які він не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково.
За здійсненим розрахунком представника позивача середньоденна заробітна плата складає: 209937,34 грн / 365 к. дн. = 575,17 грн, тож сума компенсації за 41 к. дн. (за період з 2024 по 2025) нараховується у розмірі: 575,17 грн х 41 к. дн. = 23581,97 грн, тож загальна сума компенсації позивачу у зв`язку із звільненням має бути виплачена у розмірі: 21720,32 грн + 23581,97 грн = 45302,29 грн.
Здійснюючи правову кваліфікацію обставин спору та здійснивши перевірку розрахунку, суд вважає розрахунок представника позивача невірним, з огляду на наступне.
Відповідно до абзаців 1 та 2 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання: матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки. Обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки, на які працівник набув право до 31 грудня 2023 року, проводиться виходячи з виплат, нарахованих у 2023 році.
Крім того, п.4 абзацом "о" Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженою постановою КМУ від 08.02.1995 №100 встановлено, що при обчислені середньої заробітної плати не враховуються грошова винагорода за сумлінну працю та за зразкове виконання службових обов`язків. 
Так, відповідно до довідки відповідача виданої та підписаної фінансовим директором ОСОБА_2 , головним бухгалтером Т.К.Квашніною ПАТ "Харківський підшипниковий завод" вбачається, що в першому випадку працівник не використав відпустку за період з 22.08.2022 по 31.12.2023, що дорівнює 32 дням, заробітна плата ОСОБА_1 за 2023 рік (не враховуючи нарахування 170 виду) дорівнює 155949,15 грн, кількість днів у 2023 році - 365 днів, що складає 155949,15/365=427,26 грн/день, отже компенсація за невикористану відпустку до 2024 року: 427,26*32 = 13672,32 грн.
У другому випадку працівник не використав відпустку за період з 01.01.2024 по 01.07.2025, що дорівнює 36 дням (з 02.07.2025 до дня звільнення трудові відносини призупинені, тому 4 дні відпустки за цей період не нараховуються), заробітна плата ОСОБА_1 за рік до звільнення (не враховуючи нарахування 170 виду) дорівнює 111345,84 грн, кількість днів 304, що складає 111345,84/304=366,27 грн/день, компенсація за невикористану відпустку з 2024 року: 366,27 * 36=13185,72 грн. 
Повна компенсація за невикористану відпустку ОСОБА_1 дорівнює 13672,32 + 13185,72 = 26858,04 грн, що після утримання податків (18% податок на доходи фізичних осіб + 5% військовий збір) складає 20680,69 грн. 
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що при розрахунку середньоденної заробітної плати, представник позивача бере відомості вказані в довідці ОК-5, та розраховує компенсацію за невикористані відпустки виходячи з повної заробітної плати, що є невірним, оскільки в довідці ОК-5 заробітна плата зазначається разом з грошовою винагородою за сумлінну працю та зразковим виконанням, отже наданий позивачем розрахунок середньоденного заробітку є таким, що не відповідає вимогам п.4 абзацом "о" Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженою постановою КМУ від 08.02.1995 №100. 
Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково в сумі 20680,69 грн. 

Позивач, також просить суд стягнути з відповідача на його користь 5000,00 грн за надання правової допомоги.
З матеріалів справи вбачається, що в якості доказів понесення витрат на оплату професійної правничої допомоги позивачем надано до суду:
- договір про надання правової допомоги № б/н від 21.01.2026 року (далі - Договір), укладений між адвокатом Биченко А.О., що діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №000917 від 02.05.2018 року та є самозайнятою особою (надалі-Адвокат) та Тумановим М.Д.;
- додаткова угода № 1 від 21.01.2026 року до Договору про надання правової допомоги б/н від 21.01.2026 р.;
- акт приймання передачі послуг №1 від 13.02.2026 наданих відповідно до Договору про надання правової допомоги б/н від 21.01.2026 р.;
- квитанція серії АБ №13/02/26 від 13.02.2026 року на суму 5000,00 грн;
- ордер про надання правничої допомоги Туманову М.Д.
Згідно умов укладеного договору Адвокат зобов`язується надати Клієнту юридичні послуги, правову допомогу у справах всіх категорій та за дорученням Клієнта усюди здійснювати його представництво. Клієнт зобов`язується оплатити Адвокату зазначені послуги в порядку та на умовах, визначених Договором.
Відповідно до п.3.1. Договору за надання правової допомоги Клієнт протягом терміну і на умовах, визначених Додатковою Угодою до цього Договору, сплачує Адвокату гонорар. Адвокат не є платником податку на додану вартість.
21.01.2026 сторони склали Додаткову угоду №1 до Договору про надання правової допомоги б/н від 21.01.2026 р. відповідно до п.1 якої, сторони за цією Додатковою угодою до Договору про надання правової допомоги домовились, що вартість послуг (гонорар) Адвоката за годину роботи за Договором про надання правової допомоги б/н від 21.01.2026 становить 2000,00 грн.
Відповідно до п.5 Додаткової угоди №1 до Договору про надання правової допомоги б/н від 21.01.2026 р. дана Додаткова угода є невід`ємною частиною основного Договору про надання правової допомоги б/н від 21.01.2026 р.
13.02.2026 сторони склали акт №1 приймання-передачі послуг наданих відповідно до Договору про надання правової допомоги б/н від 21.01.2026 р. про те, що за Договором про надання правової допомоги б/н від 21.01.2026 р. надана правову допомогу Клієнту, а саме: надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з питань стягнення заборгованості із заробітної плати - 0 годин 30 хв; підбір нормативної бази (Цивільного кодексу, КЗпП України, Закону України "Про оплату праці", Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати") та вивчення судової практики в Єдиному державному реєстрі судових рішень України, що стосується стягнення заборгованості із заробітної плати та проведення розрахунку компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати - 1 година 00 хв; складання та направлення адвокатського запиту до ПАТ "Харківський підшипниковий завод" з метою отримання розрахунку заборгованості із заробітної плати, складання позовної заяви про стягнення із ПАТ "Харківський підшипниковий завод" заборгованості по заробітній платі та компенсації втрати частини доходів та подання її до Господарського суду Харківської області - 1 година 00 хв. Таким чином, вартість правової допомоги становить 5000 грн 00 коп., а саме: 2000,00 грн * 2.5 години = 5000,00 грн.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд зазначає наступне.
За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно із статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити такі висновки:
- договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені у частині другій статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність");
- за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;
- як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;
Суд зазначає, що адвокатський гонорар може існувати в двох формах: фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення. При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у пунктах 130-131 постанови від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21).
Адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як положеннями цивільного права, так і Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність";
Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.
Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, узгоджується з положеннями статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".
Аналогічні висновки містяться в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.03.2026 у справі №916/1838/25.
Судом встановлено, що у даному випадку адвокатський гонорар адвоката Биченко А.О. визначений сторонами у формі погодинної оплати.
Суд враховує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю, водночас, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України, заява № 19336/04).
Суд встановив, що позивачем додано акт приймання-передачі наданих послуг №1 від 13.02.2026 з викладенням детального опису виконаних адвокатом робіт/наданих послуг у цій справі, в яких окремо зазначено кожну послугу, надану адвокатом, та кількість витраченого часу.
За змістом частини 4 статті 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Враховуючи викладене, надавши оцінку усім доданим до заяви доказам з урахуванням усіх аспектів і складності цієї справи (справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін), врахувавши критерії співмірності розміру заявлених витрат на правничу допомогу, визначені ч.4 ст.126 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи, ціною позову та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд дійшов висновку про те, що надані адвокатом послуги цілком відповідають критеріям дійсності, необхідності, розумності їх розміру та є такими, що підтверджуються матеріалами справи у сумі 5000,00 грн, які, відповідно до вимог ст.129 Господарського процесуального кодексу України, слід покласти на відповідача.
Також, позивач у позовній заяві просив суд допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць.
Дана вимога не підлягає задоволенню, оскільки нормами Господарського процесуального кодексу України не передбачено положення щодо допуску рішення до негайного виконання.
Відповідно до п.3 ч.4 ст.129 ГПК України, у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Крім того, згідно з п. 1 ч. 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
Відповідно до ч. 2 статті 129 ГПК України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.
Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід бюджету судовий збір у розмірі 2662,40 грн (з урахуванням того, що позовну заяву подано через підсистему Електронний суд).
Керуючись статтями 1-5, 10, 11, 12, 13, 14, 74-78, 86, 129, 232, 233, 238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд 

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Харківський підшипниковий завод" (61089, м. Харків, пр. Індустріальний, 3, код ЄДРПОУ 05808853) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) заборгованість із заробітної плати, а саме компенсацію за невикористані відпустки у розмірі 20680,69 грн без вирахування з цієї суми податків та обов`язкових платежів при її виплаті за період вересень 2025 р. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн. Всього:25680,69 грн.
3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Харківський підшипниковий завод" (61089, м. Харків, пр. Індустріальний, 3, код ЄДРПОУ 05808853) в дохід державного бюджету України (одержувач коштів: Головне управління казначейства у м. Києві, код ЄДРПОУ 37993783, рахунок UA908999980313111256000026001, банк одержувача - Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету 22030106) 2662,40 грн судового збору.
Видати накази після набрання рішенням законної сили.
В решті позовних вимог відмовити.
4. Рішення направити позивачу, відповідачу.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до статей 256, 257 ГПК України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу. 
Повне рішення складено "15" квітня 2026 р. 

Суддя		С.В. Міньковський