10.03.26
22-ц/812/449/26
Справа №469/1355/24
Провадження № 22-ц/812/449/26
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.

П О С Т А Н О В А
Іменем України
10 березня 2026 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
головуючого - Яворської Ж.М.,
суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,
із секретарем судового засідання - Шурмою Є.М.,
за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження 

апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест»

на рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 26 листопада 2025 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Тавлуєм В.В., повне текст рішення складено 01 грудня 2025 року, у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» про стягнення заборгованості з орендної плати, пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних,

В С Т А Н О В И В
У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» (далі - ТОВ «Південь Агро Інвест») про стягнення заборгованості по орендній платі, пені за період несвоєчасної виплати орендної плати та індексації.
Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 13 грудня 2023 року належать земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Калинівського старостинського округу Березанської селищної ради Миколаївської області, а саме: земельна ділянка площею 6,4301 га кадастровий номер 4820981800:03:000:0027 та земельна ділянка площею 2,3527 га кадастровий номер 4820981800:06:000:0054, які належали його матері ОСОБА_2 , яка померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
На підставі договору оренди землі № 040700700110 від 02 квітня 2007 року ОСОБА_2 передала вказані земельні ділянки в оренду ТОВ "Ім. КЛ. Петровського"; 01 грудня 2016 року ОСОБА_2 підписала Додаткову угоду № 001039 до цього договору оренди землі, за якою сторони дійшли згоди про внесення змін до цього договору, виклавши його у новій редакції
01 жовтня 2017 року ОСОБА_2 , ТОВ "Ім.КЛ.Петровського" та ТОВ "Південь Агро Інвест" уклали додаткову угоду до договору оренди землі, за якою зі згоди орендодавця відбулось відступлення прав та обов`язків первинним орендарем ТОВ "Ім.КЛ. Петровського" на користь нового орендаря ТОВ "Південь Агро Інвест", та сторони домовились викласти договір оренди землі у новій редакції.
За вказаним договором земельні ділянки перебували в оренді у відповідача строком до 31 грудня 2024 року.
Проте протягом 2022-2024 років відповідач не сплачував орендну плату. Також відповідач в порушення п.4.3 Договору оренди не надав матеріальну допомогу, у зв`язку зі смертю матері позивача - орендодавця у розмірі 1000 грн.
Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість з орендної плати за договором оренди земельних ділянок, належних позивачеві у порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 за 2022-2024 роки у сумі 83 322,91 грн, яка складається з 18 300 грн - заборгованості з орендної плати за 2022 рік (з урахуванням відрахованих обов`язкових податків та зборів), 3 383,29 грн інфляційних втрат, 13 798,20 грн пені, 1134,10 грн. 3% річних; 18 300грн- заборгованості з орендної плати за 2023 рік (з урахуванням відрахованих обов`язкових податків та зборів), 1 673,52 грн інфляційних втрат, 7118,70 грн. пені, 585,10 грн. 3% річних; 18 300грн- заборгованості з орендної плати за 2024 рік (з урахуванням відрахованих обов`язкових податків та зборів), 274,50 грн. інфляційних втрат, 420,90 грн пені, 34,60 грн 3% річних, а також матеріальну допомогу, в зв`язку зі смертю первинного орендодавця ОСОБА_2 у розмірі 1000грн. 
Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 26 листопада 2025 року позов  задоволено.
Стягнуто з ТОВ «Південь Агро Інвест «на користь ОСОБА_1 заборгованість за Договором оренди землі № 040700700110 від 02 квітня 2007 року, визначену згідно Додаткової угоди від 01.10.2017 року до Договору оренди землі № 040700700110 від 02 квітня 2007 року, за 2022-2024 роки у сумі 83322 (вісімдесят три тисячі триста двадцять дві) гривні 91 копійок, у тому числі:- 18300 грн. - заборгованості з орендної плати за 2022 рік (з урахуванням відрахованих обов`язкових податків та зборів), 3383,29 грн. інфляційних втрат, 13798,20 грн. пені , 1134,10 грн. 3% річних; 18300грн - заборгованості з орендної плати за 2023 рік (з урахуванням відрахованих обов`язкових податків та зборів), 1673,52 грн. інфляційних втрат, 7118,70 грн пені, 585,10 грн. 3% річних; 18300грн. - заборгованості з орендної плати за 2024 рік (з урахуванням відрахованих обов`язкових податків та зборів), 274,50 грн. інфляційних втрат, 420,90 грн пені, 34,60 грн. 3% річних, а також матеріальну допомогу, в зв`язку зі смертю первинного Орендодавця ОСОБА_2 , у розмірі 1000 грн, судовий збір в сумі 1211,20 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що на підставі ст.ст.1216, 1218 ЦК України до позивача перейшли права та обов`язки орендодавця, належні його матері, у тому числі і право на отримання орендної плати за використання спадкового майна.
Позивачу не виплачена орендна плата за користування земельними ділянками за 2022 - 2024 роки, що не спростовано відповідачем; розмір орендної плати визначається судом з вирахуванням податків та зборів, що підлягають сплаті відповідно до законодавства України.
Відповідно до пункту 4.1 додаткової угоди від 01 жовтня 2017 року до договору оренди землі №040700700110 від 02.04.2007 року, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 8,28% нормативної грошової оцінки земельних ділянок, що складає: за ділянку №1 - 16643,24 грн., за ділянку №2 - 6089,57 грн. за рік оренди, а всього 22732,81 грн., тобто розмір орендної плати за 2022, 2023 та 2024 роки, яка підлягає сплаті орендарем, становить по 22732,81 грн. за кожен рік.
З цієї суми відповідачем як податковим агентом мають утримуватися податки (збори), передбачені чинним законодавством України, що відповідає положенням п.4.2 додаткової угоди до договору оренди землі та підпункту 170.1.1 п.170.1.ст.170 ПК України, яким визначено, що податковим агентом платника ПДФО орендодавця щодо його доходу від надання в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю є орендар, при цьому об`єкт оподаткування визначається виходячи з розміру орендної плати, зазначеної в договорі оренди, але не менше ніж мінімальна сума орендного платежу, встановлена законодавством з питань оренди землі.
Визначаючи розмір орендної плати, яка підлягає виплаті, позивач у позовній заяві із загальної суми орендної плати, вказаної у договорі оренди землі, тобто 22732,81 грн., відрахував вирахувані податки 19,5 %, та вказав, що розмір орендної плати з урахуванням вирахуваних податків складає 18300грн.
Вимоги про стягнення орендної плати з урахуванням індексації відповідно до п.4.4 договору оренди землі позивач не заявляв.
Сторони у п.4.7 договору оренди передбачили відповідальність орендаря у вигляді стягнення неустойки (пені) у разі прострочення виплати орендної плати, у розмірі 0,1% від несплаченої суми за кожний день прострочення.
Відповідно до Закону України від 30 березня 2020 року №540-ІХ “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби (СOVID-19)”, відповідно до пункту 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжено на строк дії карантину.
На підставі Закону України “Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану” №2120-ІХ від 15.03.2022 року, відповідно до п.19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в України воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259 (позовна давність) цього Кодексу, продовжено на строк його дії.
Відповідно до Закону від 14.05.2025 року №4434-ІХ “Про внесення змін до розділу “Прикінцеві та перехідні положення” ЦК України щодо поновлення перебігу позовної давності”, строк зупинення перебігу позовної давності діяв до 04.09.2025 року.
Позивач довів факт систематичної несплати орендної плати у 2022-2024 роках, чим порушив умови договору оренди, внаслідок чого позбавило сторону договору отримати гарантовані договором кошти орендної плати та стягнення погодженої договорами пені за порушення умов договору. 
Крім того, суд дійшов до висновку, що з відповідача згідно з ч.2 ст.625 ЦК України, стягнути суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, а також що  наявні підстав для стягнення з відповідача 1000 грн матеріальної допомоги у зв`язку зі смертю спадкодавця, оскільки сплата цієї суми передбачена пунктом 4.3 Додаткової угоди від 01 жовтня 2017 року.
Посилання відповідача на форс-мажорні обставини невиплати орендної плати, пов`язані з військовою агресією російської федерації у лютому 2022 року, внаслідок чого в Україні було оголошено воєнний стан є неприйнятними.
Також суд не взяв до уваги посилання відповідача на те, що договором оренди не визначений порядок проведення індексації, у зв`язку з чим орендна плата повинна індексуватися на індекс споживчих цін, оскільки позивачем не заявлялися вимоги щодо сплати орендної плати з урахуванням індексації.
В апеляційній скарзі ТОВ «Південь Агро Інвест» вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, просили рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначали, що за позивачем ОСОБА_1 з ТОВ “Південь Агро Інвест” по обліку немає заборгованості, тому як договори оренди з ним відсутні. Але по цим ділянкам є договори з ОСОБА_2 і її заборгованість складає - 54 899,76 грн на 01.01.2025. На це відповідач акцентував увагу суду зокрема у заяві на лист суду від 20.06.25.
Звертали увагу на те що повідомленням новим власником орендаря (ч. 5 ст. 33 ЗУ "Про оренду землі" та ст. 148-1 ЗК України) є спеціальною нормою закону, яка має пріоритет над загальною, й це означає, що в разі конфлікту застосовується більш конкретне правило, яке врегульовує відносини для певної категорії осіб або випадків. Цей принцип, відомий як lexspecialisderogatgenerali («спеціальний закон скасовує загальний»), є одним із ключових правил вирішення колізій між нормами права.
Вказували, що позивачем вимагається від суду застосування наслідків порушення зобов`язання (ст. 610 та ст. 611 ЦК України). Разом із тим ст. 614 ЦК України визначає наявність вини як підставу відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за це, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Загальновизнаним фактом є те що 24 лютого 2022 р. Російська Федерація розпочала черговий акт збройної агресії проти України - повномасштабне вторгнення, яке за обсягами вчинених порушень міжнародного гуманітарного права та міжнародного права прав людини є найбільшим збройним конфліктом у Європі після завершення Другої світової війни. 
28 лютого 2022 р. Торгово-Промислова Палата опублікувала на своєму офіційному сайті Лист щодо військової агресії рф проти України як форс-мажорну обставину (обставину непереборної сили), що стало підставою введення воєнного стану (https://biz.ligazakon.net/analitycs/210372_orendna-plata-pd-chas-vonnogo-stanu-shchorobiti-bznesu). 
Враховуючи це, ТПП України підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 р. до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору. Інакше кажучи, орендар і надалі повинен сплачувати орендну плату, але якщо через форс-мажорні обставини він порушить строк сплати орендної плати, він не може бути притягнутий до відповідальності, передбачену договором оренди чи законом.
Відповідно, ч.6 ст.762 ЦК України, наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. 
За місцем розташування земельної ділянки Миколаївський район (з 2020 р. до нього увійшов Березанський) Миколаївської області у 2022 р. були бойові дії, згідно Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією (затверджено Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309 (із змінами відповідно до Наказу № 415 від 29 листопада 2024 року). 
Постановою Кабінету Міністрів України від 7 червня 2024 р. № 740 «Про деякі Питання про створення, забезпечення функціонування та ведення реєстру територій, забруднених/імовірно забруднених вибухонебезпечними предметами» затверджено Порядок ведення, адміністрування, користування відомостями реєстру територій, забруднених/імовірно забруднених вибухонебезпечними предметами, внаслідок чого введено удію Реєстр територій та геоінформаційна система, якому відповідає публічна загальнодоступна Інтерактивна карта територій, яку адмініструє Державна служба надзвичайних ситуацій (далі-ДСНС).
Згідно даних Інтерактивної карти ДСНС на її офіційному сайті за посиланням Розмінування України (https://mine.dsns.gov.ua/) територія у громаді, є місцем, де виявлені або ймовірно знаходяться вибухонебезпечні предмети.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Про дату, час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином, проте у судове засідання не з`явилися.
Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутні, у задоволені апеляційної скарги просив відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Зважаючи на викладене справу розглянуто за відсутності сторін, що не суперечить приписам частини 2 статті 372 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Таким вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що ОСОБА_2 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії МК № 1277, виданого 10 грудня 2001 року Кімівською сільською радою Березанського району Миколаївської області та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 378, зареєстровано в реєстрі за №1051 належала земельної ділянки загальною площею 8,78 га, яка складалася із двох земельних ділянок :№1 - площею 6,4301 га, кадастровий номер 4820981800:03:000:0027 та №2 - 2,3527 га, кадастровий номер 4820981800:06:000:0054. 
01 жовтня 2006 року між ОСОБА_2 та ТОВ “Ім. КЛ. Петровського” укладено договір оренди вищевказаної земельної ділянки строком на 10 років. За умовами договору орендна плата вноситься орендарем у розмірі 1683,00 грн. в рік за одну земельну ділянку, сплачується у грошовій та натуральній формі за домовленістю сторін; обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням індексів інфляції у такі строки: щорічно після збору врожаю з 15 серпня по 31 грудня; податок на землю та податок з доходу фізичних осіб входить в розмір орендної плати та сплачується орендарем в порядку та строки, передбачені законодавством України. Зазначений договір зареєстровано у Державному реєстрі земель 02 квітня 2007 року за № 040700700110 (а.с.16-17).
01 грудня 2016 року до вказаного Договору оренди землі ОСОБА_2 та ТОВ «Ім.КЛ.Петровського» укладено додаткову угоду №001039 про внесення змін в Договір оренди, згідно якої строк дії Договору визначено до 01.11.2023 року (а.с.18-20).
01 жовтня 2017 року між ОСОБА_2 , ТОВ “Ім. КЛ.Петровського” та новим орендарем ТОВ "Південь Агро Інвест" укладено додаткову угоду до Договору оренди землі № 040700700110 від 02.04.2007 року, згідно з якою відбулось відступлення прав і обов`язків орендаря ТОВ "ім.КЛ.Петровського" новому орендареві ТОВ "Південь Агро Інвест", та викладено договір у новій  редакції відповідно до якої в оренду передано земельні ділянки:№1 - площею 6,4301 га, кадастровий номер 4820981800:03:000:0027, нормативною грошовою оцінкою 201005,27 грн, та №2 - 2,3527 га, кадастровий номер 4820981800:06:000:0054, нормативною грошовою оцінкою 73545,53 грн. 
Договір укладено терміном до 31 грудня 2024 року та є чинним до моменту закінчення збирання врожаю, після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк (п.3.1., п.3.2.). 
Пунктом 4.1. угоди визначено, що орендна плата вносить орендарем у грошовій формі в розмірі 8,28% нормативної грошової оцінки земельних ділянок, що складає 16643,24 грн. та 6089,57 грн. за рік оренди; із цієї суми орендарем як податковим агентом утримуються податки (збори), передбачені чинним законодавством України (п.4.2.). 
Пунктом 4.3 угоди визначені додаткові послуги за рахунок підприємства, зокрема матеріальна допомога в зв`язку зі смертю орендодавця у розмірі 1000 грн. 
Відповідно до пункту 4.4 договору обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюються з урахуванням індексації на рік виплати/нарахування (в залежності від того, яка з подій сталася раніше), при цьому коефіцієнт індексації для орендної плати застосовується станом на 01 січня року виплати/нарахування.
Згідно з пунктом 4.5. договору визначено, що орендна плата вноситься орендарем не пізніше 01 вересня поточного року, орендар перераховує грошові кошти на банківський розрахунковий рахунок орендодавця. 
Відповідно до пунктом 4.6 розмір орендної плати переглядається один раз на 7 років; згідно з п.4.7., у разі невнесення орендної плати у строки, визначені договором, справляється пеня у розмірі 0,1% від несплаченої суми за кожний день прострочення; орендар зобов`язаний вчасно сплачувати всі належні орендні платежі (п.9.4) (а.с.21-22). 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла ( а.с.9).
Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом від 13 грудня 2023 року позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем нерухомого майна ОСОБА_2 , яке складається із земельної ділянки площею 6,4301 га, кадастровий номер 4820981800:03:000:0027 та земельної ділянки площею 2,3527 га, кадастровий номер 4820981800:06:000:0054, які розташовані за адресою : Миколаївська область Миколаївський район Березанська селищна рада (колишня адміністративно - територіальна одиниця Миколаївська область Березанський район Калинівська сільська рада), надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.10,13).
Право власності позивача на земельні ділянки зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.11, 14). 
Право оренди земельних ділянок з кадастровими номерами 4820981800:03:000:0027 та 4820981800:06:000:0054 зареєстровано за ТОВ «Південь Агро Інвест» у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Інформацією, наявною у Витягах з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 17.08.2018 року та Витягами з державного реєстру речових прав від 13.12.2023 року (а.с.23-24).
22 травня 2024 року позивач направив на адресу ТОВ «Південь Агро Інвест» письмову заяву про виплату заборгованості з орендної плати за 2022, 2023, 2024 роки за оренду земельних ділянок, належних йому на підставі свідоцтв про спадщину (а.с.25-27).
Указана вище заява отримана ТОВ «Південь Агро Інвест» 24 травня 2024 року, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення (а.с.28). 
Звертаючись у справі, яка переглядається, з вимогою про стягнення орендної плати за договором оренди земельної ділянки, позивач посилався на те, що в порядку спадкування він набув право власності на передану відповідачеві в оренду земельну ділянку, про що повідомили орендаря, але останній не виконав його вимоги про виплату орендної плати за 2023-2024 роки.
Суд першої інстанції, задовольнивши позовні вимоги, вважав їх доведеними.
Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується.
Відповідно до статей 12, 13 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, що визначено пунктом 1 частини 1 статті 11 ЦК України.
За змістом статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення, майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму, регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України "Про оренду землі".
Відповідно до статті 2 Закону України "Про оренду землі" від 06 жовтня 1998 року № 161- ХІV (тут і далі закон в редакції, яка була чинною на день укладання договору оренди – 27 серпня 2015 року, далі Закон № 161- ХІV) відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі (частина 1 статті 6 Закону № 161- ХІV).
Статтею 93 ЗК України та статтею 1 Закону № 161- ХІV визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 13 Закону № 161- ХІV договір оренди землі – це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Згідно зі статтею 21 Закону № 161- ХІV орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).
У статті 15 Закону № 161- ХІV визначено ті умови, які є істотними для договору оренди землі і серед інших це - орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.
В силу вимог статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частина 1 статті 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди.
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (часина 1 статті 625 ЦК України).
В силу частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою.
Частиною 6 статті 32 Закону № 161- ХІV передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.
Відповідно до частини 1 статті 148-1 ЗК України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.
Відповідно до пункту 12.5 Договору перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи- орендаря, не є підставою для зміни умов або розірвання Договору.
Відповідно до статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України).
Суд першої інстанції правильно вважав, що набувши в порядку спадкування право власності на земельну ділянку, передану в користування відповідачеві за договором оренди землі від 01 жовтня 2006 року, з наступними викладенням його умов у новій редакції, позивач набув, відповідно, й усі права та обов`язки орендодавця за цим договором, зокрема право на отримання орендної плати.
Натомість такому праву нового власника земельної ділянки, що передана в оренду, кореспондує обов`язок, який обумовлює виникнення права на отримання орендної плати.
Так, частиною 3 статті 148-1 ЗК України передбачено, що особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням: кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки; найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі). Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку.
Тобто на виконання положень статті 148-1 ЗК України спадкоємець (новий орендодавець) повинен повідомити орендаря про прийняття ним спадщини та про перехід до нього прав та обов`язків за договором оренди.
Отже, законом встановлено обов`язок особи у разі набуття права власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді на підставі чинного договору оренди землі, повідомити орендаря про факт переходу права власності на земельну ділянку, а також надати інформацію, що дозволить орендарю виконувати обов`язок зі сплати орендної плати, а також інші умови договору.
Дотримання вищевказаних дій для власника, до якого перейшло право власності на земельну ділянку, є важливим етапом, спрямованим для налагодження виплати орендної плати за укладеним до переходу права власності договором.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як визначено частини 2 статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно із статтею 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
В силу статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).
Заперечуючи проти позову, ТОВ «Південь Агро Інвест» не спростовувало, що не сплатило позивачеві орендну плату за користування вказаними земельними ділянками за 2022-2024 роки, але вказувало, що товариство не має з позивачем договірних відносин. По цим ділянкам є договір з ОСОБА_2 і заборгованість на 01 січня 2025 року складає 54899.76 грн. У відзиві на позов та в апеляційній скарзі, обґрунтовуючи незгоду із рішенням суду, зазначало про невиконання позивачами вимог статті 148-1 ЗК України.
З огляду на заявлені позовні вимоги, заперечення відповідача та предмет доказування у справі, яка переглядається, слід дослідити, чи було виконано зобов`язання зі сплати орендної плати за 2022-2024 роки за Договором та якщо ні, пов`язано прострочення у виконанні відповідачем обов`язку розрахуватися за орендну плату з позивачами з простроченням кредиторів у зобов`язанні чи боржника.
Так, відповідач ТОВ «Південь Агро Інвест» не надано будь-яких доказів проведення розрахунку із орендної плати за договором оренди землі від 01 жовтня 2006 року(у редакції додаткової угоди.
Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.
Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.
Згідно із статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.
Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу.
Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.
Із матеріалів справи, яка переглядається, вбачається, що на підтвердження виконання вимог статті 148-1 ЗК України позивач долучив лист від 22 травня 2024 року, який підписаний ним та адресований керівництву ТОВ «Південь Агро Інвест», в якому викладене прохання виплатити орендну плату йому як новому власнику землі за додатковою угодою від 01 жовтня 2017 року, на його розрахунковий рахунок, через касу підприємства, або через відділення УДППЗ Укрпошта. 
Натомість такий лист не відповідає вимогам частини 3 статті 148-1 ЗК України, оскільки у листі не зазначений кадастровий номер земельної ділянки, її площа, платіжні реквізити для проведення плати за користування земельною ділянкою у грошовій формі. Також до листа не долучені документи, які підтверджують право власності нового власника на земельну ділянку. 
За такого долучені позивачами докази не дають підстав для висновку про виконання позивачем вимог, передбачених частиною 3 статті 148-1 ЗК України, а тому висновок суду першої інстанції про протилежне є помилковим.
У постанові від 27 липня 2022 року у справі № 274/3707/20 Верховний Суд зазначив: "Винна поведінка, яка є підставою для припинення правовідносин, кореспондується з обов`язком та небажанням його виконувати на умовах, визначених договором. На виконання положень статті 148-1 ЗК України, спадкоємець (новий орендодавець) повинен повідомити орендаря про прийняття ним спадщини та про перехід до нього прав та обов`язків за договором оренди. Дотримання вищевказаних дій для власника, до якого перейшло право власності на земельну ділянку, є важливим етапом, спрямованим для налагодження виплати орендної плати за укладеним до переходу права власності договором.
Отже, саме на позивача як нового орендодавця покладено обов`язок доведення до відповідача як орендаря інформації про перехід права власності із зазначенням: кадастрового номера, місця розташування та площі земельної ділянки; прізвища, ім`я, по батькові нового власника; місця проживання нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі)".
За такого апеляційний суд доходить до висновку, що невиплата позивачам орендної плати сталася не з вини відповідача, а через недбалу поведінку позивачів.
Тому така невиплата не доводить порушення законних прав позивачів, а тому не є підставою для задоволення їх позову як такого, що заявлений передчасно, тому висновок суду першої інстанції про вирішення спору у цій справі є помилковим.
Але наведене не виключає обов`язок відповідача як орендаря успадкованих позивачем земельних ділянок проводити виплату орендної плату новому власнику за користування цими земельними ділянками. 
Оскільки суд першої інстанції надав неналежну правову оцінку обставинам справи та наявним у ній доказам, помилково застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а тому прийняв необґрунтоване рішення про задоволення позову, його необхідно скасувати на підставі вимог пунктів 2, 4 часини 1 статті 376 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у позові. 
За такого колегія суддів приймає доводи апеляційної скарги, яка підлягає задоволенню в цій частині.
Проте відхиляє інші наведені апелянтом аргументи зважаючи на таке.
Так, на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, в Україні введено воєнний стан з 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався у порядку, передбаченому законодавством України, та діє по сьогодні.
Після введення на території країни воєнного стану Торгово-промисловою палатою України на своєму офіційному сайті розміщено загальний офіційний лист, для всіх кого це стосується, від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1, в якому засвідчено настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), якими є військова агресія Російської Федерації проти України.
У листі Торгово-промислова палата України підтвердила, що зазначені обставини, починаючи з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).
Частиною 1 статті 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок непереборної сили.
У постанові Верховного Суду від 14 червня 2022 року в справі № 922/2394/21 вказано, що: «статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Так, форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Таких висновків дотримується Верховний Суд у постанові від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та у постанові від 09.11.2021 у справі № 913/20/21».
Відповідно до положень частини 6 статті 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі № 910/7495/16 зазначено, що норма частини 6 статті 762 ЦК України визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає.
Підпунктом 3 пункту 27 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України визначено, що під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням такої особливості: власники, користувачі земельних ділянок не несуть відповідальності за невиконання вимог щодо використання земель за цільовим призначенням, що полягає у невикористанні земельної ділянки, право власності, користування якою виникло до введення воєнного стану.
Обставини, зазначені у нормі частини 6 статті 762 ЦК України, повністю не охоплюються поняттям форс-мажорних обставин, адже на відміну від останніх, ознаками яких є їх об`єктивна та абсолютна дія, а також непередбачуваність, перші можуть бути спричинені, зокрема, й безпосередньо вольовою дією орендодавця, тобто обставини згідно з частиною 6 статті 762 ЦК України можуть включати обставини непереборної сили та випадку, втім не обмежуються ними.
Велика Палата Верховного Суду також зауважила, що відсутність у частині 6 статті 762 ЦК України вичерпного переліку обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин, засобів їх підтвердження свідчить про те, що підставою для застосування цієї норми є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством.
Той факт, що ТПП України у листі від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1 засвідчила відповідну форс-мажорну обставину сам собою не є підставою для звільнення або зменшення відповідальності за невиконання/неналежне виконання договірних зобов`язань.
Воєнний стан, як обставина непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання. При цьому, наявність сертифікату ТПП України про форс-мажор суд має оцінювати у сукупності з іншими доказами, тобто дані обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.
Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 15 червня 2023 року у справі № 910/8580/22.
Посилання на наявність обставин форс-мажору використовується стороною, яка позбавлена можливості виконувати договірні зобов`язання належним чином, для того, щоб уникнути застосування до неї негативних наслідків такого невиконання. Інша ж сторона договору може доводити лише невиконання/неналежне договору контрагентом, а не наявність у нього форс-мажорних обставин (як обставин, які звільняють сторону від відповідальності за невиконання). Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору (постанови Верховного Суду від 15 червня 2018 року у справі № 915/531/17, від 26 травня 2020 року у справі № 918/289/19, від 17 грудня 2020 року у справі № 913/785/17, від 30 листопада 2021 року у справі № 913/785/17, від 07 червня 2023 року у справі № 906/540/22). 
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 13 вересня 2023 року у справі № 910/7679/22 сертифікат ТПП України не є єдиним або обов`язковим доказом існування форс-мажорних обставин; наявність форс-мажорних обставин може доводитися й іншими доказами, якщо інше не передбачено законом бо договором.
Лист ТПП України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 є документом загального інформаційного характеру, цей лист не може вважатися сертифікатом ТПП України, виданим відповідно до положень статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні» і не є доказом настання форс-мажору (обставин непереборної сили) для певного суб`єкта господарювання у конкретному зобов`язанні. Водночас Верховний Суд звертає увагу, що навіть за відсутності сертифіката ТПП України, отриманого в передбаченому законом порядку, сторона не позбавлена можливість доводити наявність форс-мажорних обставин іншими доказами, якщо інше не встановлено законом чи договором.
Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309 (із змінами відповідно до Наказу № 415 від 29 листопада 2024 року) затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією. Дійсно Миколаївський район Миколаївської області є в переліку територій на яких ведуться( велися) бойові дії.
Проте Березанська ОТГ Миколаївського району Миколаївської області станом на 22 грудня 2022 року та в подальшому не була включена до цього переліку. Також не включення до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією натепер, відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого20225 року №376.
Доказів забруднення спірної земельної ділянки відповідачем надано не було.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частини 1, 13 статті 141 ЦПК України).
Оскільки рішення суду першої інстанції внаслідок апеляційного перегляду скасовано, у позові відмовлено, є підстави для перерозподілу судових витрат, які покладаються на позивача, стягнувши з нього на користь відповідача сплачений ним судовий збір при поданні апеляційної скарги в сумі 1 816 грн.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» задовольнити.
Рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 26 листопада 2025 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» про стягнення заборгованості з орендної плати, пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» " (56002, Миколаївська область, Баштанський район, селище Казанка, вул. Сільська Садиба, буд. №1, Код ЄДРПОУ 20898026), 1 816 грн судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк
Повний текст постанови складено 11 березня 2026 року.