УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №277/777/25 Головуючий у 1-й інст. Заполовський В. В.
Номер провадження №33/4805/721/26
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач Кузнецов Д. В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2026 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Кузнецов Д.В., за участі захисника Кувшина І.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Ємільчинського районного суду Житомирської області від 18 лютого 2026 року, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, 

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Ємільчинського районного суду Житомирської області від 18 лютого 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 665,60 грн.
Згідно з постановою судді місцевого суду, 05.06.2025 року о 08 год. 53 хв. ОСОБА_1 керував автомобілем «ВАЗ 2101» д/н НОМЕР_1 по вул. Центральній в с. Горбове Звягельського району, перебуваючи з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння обличчя, порушення мови, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку на місці зупинки та у медичному закладі відмовився.
Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, посилаючись незаконність постанови. В обґрунтування апеляційної скарги посилається, що в матеріалах справи відсутні докази керування ним транспортним засобом, а лише зафіксоване його перебування в автомобілі. Посилається на численні порушення з боку працівників поліції в ході проведення огляду, а саме щодо не роз`яснення прав та обов`язків, передбачених законодавством, не роз`яснення порядку проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у найближчому медичному закладі, що ОСОБА_1 сприйняв як провокативні дії поліцейських та прийняв спонтанне емоційне рішення про залишення місця події. Також зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення був складений у його відсутність. Просив не брати до уваги визнання вини в суді першої інстанції, оскільки через хвилювання та юридичну необізнаність не зрозумів суті постановленого питання та не у повній мірі відповів на нього. Звертав увагу на те, що є батьком 3-х дітей, працює на посаді охоронника в ТОВ «АКРІС-ГРУП», де необхідне використання власного транспортного засобу, а отже застосування стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами призведе до неможливості належного забезпечення родини та утримання дітей. 
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення захисника Кувшина І.Р., перевіривши доводи скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.
Згідно зі ст.245 КУпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Як зазначено в ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП. 
Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції загалом дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за порушення ним п. 2.5 ПДР, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами, а зміст постанови відповідає положенням статей 283, 284 КУпАП.
Так, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №351799 від 05.06.2025 вбачається, що 05.06.2025 року о 08 год. 53 хв. ОСОБА_1 керував автомобілем «ВАЗ 2101» д/н НОМЕР_1 по вул. Центральній в с. Горбове Звягельського району, перебуваючи з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння обличчя, порушення мови, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку на місці зупинки та у медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.2).
За змістом п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Порядок проходження огляду осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції закріплено у ст.266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 (далі - Інструкція).
Відповідно до п.6 І-го розділу Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря – фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Відповідно до п.7 І-го Розділу Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).
Відповідно до ч.ч. 2-5 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться в присутності двох свідків. Матеріали обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.
Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.
Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Вважаю, що винуватість ОСОБА_1 у порушенні п.2.5 Правил дорожнього руху України, крім вищевказаного протоколу про адміністративне правопорушення, підтверджується: актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.3); направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`янінням або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 05.06.2025 (а.с.4); розпискою про роз`яснення прав та обов`язків, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП (а.с.5); розпискою про інформування особи, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу (а.с.6); копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4895350 від 05.06.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП (а.с.7); довідкою Звягельського РВП про відсутність повторності за ч.1 ст.130 КУпАП та не вилучення посвідчення водія у ОСОБА_1 (а.с.8); наявним в матеріалах справи відеозаписом (а.с.9).
Як встановлено під час апеляційного розгляду, суддя місцевого суду дав належну оцінку всім доказам у справі, проаналізував їх у сукупності і взаємозв`язку та дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Зазначені вище докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені і зібрані у визначеному процесуальним законом порядку.
З приводу апеляційних доводів про відсутність в матеріалах справи доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом, апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки вони спростовуються вищевказаними доказами, зокрема, наявними у матеріалах справи відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції.
Так, з матеріалів справи та відеозапису вбачається, що після зупинки транспортного засобу працівники поліції підходять до автомобіля ВАЗ 2101» д/н НОМЕР_1 , на місці водія якого перебуває ОСОБА_1 , особу якого було згодом встановлено. Працівники поліції роз`яснили водію права, передбачені законодавством, та повідомили про складання постанови за керування транспортним засобом, будучи непристебнутим ременем безпеки, із чим ОСОБА_1 погодився та підтвердив вказані обставини. В ході спілкування поліцейські повідомили про наявні ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю, почервоніння обличчя), та запропонували пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатору «Драгер», від чого він категорично відмовився. Працівник поліції роз`яснив наслідки відмови від проходження огляду та п.2.5 ПДР, а також пояснив про складання відносно водія протоколу за ч.1 ст.130 КУпАП. Напарник поліцейського приніс прилад «Драгер» та повторно запропонував пройти огляду на стан сп`яніння у визначеному законом порядку, на що ОСОБА_1 сказав «хлопці, я поїхав» та втік з місця події. Працівники поліції намагалися наздогнати водія, шляхом переслідування та увімкнення звукового сигналу, проте водій залишив місце зупинки та втік. 
Апеляційний суд підтримує висновок суду першої інстанції про доведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, який безпосередньо узгоджується із наданим відеозаписом, а доводи скаржника у цій частині суд вважає необґрунтованими та розцінює як намагання уникнути притягнення до адміністративної відповідальності. В ході всього спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 не заперечував факту керування автомобілем, навпаки погодився із порушенням ПДР, будучи непристебнутим ременем безпеки під час керування автомобілем. Будь-які інші особи на місці події відсутні і ОСОБА_1 не повідомляв працівникам поліції про керування транспортним засобом іншою особою. 
Саме такі первинні покази водія ОСОБА_1 , який жодним чином не заперечував факту щойного керування транспортним засобом, не вказував на інших осіб, на думку суду, є найбільш правдивими та достовірними, оскільки особливість психіки людини в перші секунди, хвилини після події не дозволяє їй за короткий проміжок часу вигадати чи спотворити дійсність життєвої ситуації та створити неправдиве алібі для себе, та не встигає сформувати у своїй уяві хибну версію минулої поведінки та правдоподібно повідомити про неї допитувача.
Більше того в подальшому ОСОБА_1 продовжив рух на своєму автомобілі і втік з місці зупинки.
Крім того, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом підтверджується також даними постанови серії ЕНА №4895350 від 05.06.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП, за керування транспортним засобом, не будучи пристебнутим ременем безпеки. Відомостей про оскарження вказаної постанови матеріали справи не містять. 
За вказаних обставин, апеляційний суд вважає доведеним поза розумним сумнівом факт керування ОСОБА_1 на момент його зупинки працівниками поліції 05.06.2025 транспортним засобом автомобілем ВАЗ 2101 д/н НОМЕР_1 .
Крім цього, на думку апеляційного суду, після зупинки водію неодноразово роз`яснювались наслідки відмови від проходження огляду відповідно до вимог пункту 2.5 ПДР, в тому числі, в медичному закладі, що прямо передбачено вказаним пунктом правил дорожнього руху, та надавалась можливість спростувати підозру працівників поліції щодо перебування у стані алкогольного сп`яніння, пройшовши огляд на місці зупинки транспортного засобу або у найближчому закладі охорони здоров`я. Проте, ОСОБА_1 не захотів чути роз`яснення порядку проходження огляду, не маючи наміру проходити такий огляд та взагалі втік з місця події. Втеча та небажання водія проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння, на думку суду, була обумовлена категоричним ухилянням водія від виконання вимог пункту 2.5 ПДР та спробою втечі, яка була вдалою. При цьому жодного бажання проїхати до медичного закладу водій не висловлював, а, посилаючись на зайнятість, банально втік. 
У зв`язку з вищевикладеним доводи захисника щодо допущених працівниками поліції порушень, які полягали у не роз`ясненні порядку проходження медичного огляду, суд вважає безпідставними.
З приводу доводів апелянта про складення протоколу про адміністративне правопорушення без присутності водія, апеляційний суд зазначає наступне. 
Так, згідно переглянутого відеозапису встановлено, що після повторної пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер», водій ОСОБА_1 заводить авто та втікає з місця події. Тобто працівники поліції гарантували процесуальне права водію бути обізнаним із текстом протоколу та отримати його копію, але через заперечувальну позицію водія та його небажання бути присутнім в ході складення матеріалів не змогли йому вручити копію протоколу, а тому вказані події не зафіксовані на відеозаписі, але їх відсутність не вказує про навмисне порушення прав водія.
Судом відхиляються доводи апелянта щодо не роз`яснення прав, передбачених законодавством, оскільки з матеріалів відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 роз`яснили права та обов`язки, передбачені законодавством (час на відео 08 год. 59 хв.)
Будь-яких обмежень в процесуальних правах водія під час складання протоколу з боку працівників поліції судом не встановлено та може бути компенсовано особою в ході судового розгляду справи, оскільки саме на даному етапі проводиться розгляд справи по суті та можуть бути в повному обсязі реалізовані права, передбачені статтею 268 КУпАП. Як під час складання протоколу, так і в ході судового розгляду водію в повному обсязі було забезпечено реалізацію всіх прав, передбачених ст.268 КУпАП, та жодних істотних обмежень його процесуальних прав не допущено. 
Апеляційний суд погоджується з доводами апелянта, що визнання вини в суді першої інстанції не звільняє поліцію від обов`язку надати докази, між тим, визнання ним вини в суді першої інстанції не було єдиною вирішальною підставою для накладення стягнення, оскільки в матеріалах справи наявні інші неспростовані докази про причетність ОСОБА_1 до вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та невиконання вимог пункту 2.5 ПДР.
Апеляційним судом не можуть бути прийняті до уваги доводи про не позбавлення ОСОБА_1 права керувати транспортним засобом, оскільки він є батьком трьох дітей та використовує власний транспортний засіб для роботи, через те, що санкція частини 1 статті 130 КУпАП передбачає безальтернативний вид стягнення та неможливість його корегування судом в залежності від особи чи обставин вчинення правопорушення.
Наведені апелянтом доводи не впливають на правильність висновків суду першої інстанції та не є обставинами, які виключають винуватість ОСОБА_1 у інкримінованому йому правопорушенні, а також не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови.
При цьому, суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32).
Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], §41.
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, будь-яких вагомих доказів та доводів на спростування правильності висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не надано.
Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм закону, які б слугували підставою для скасування чи зміни постанови суду. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.
За таких обставин, підстав для скасування постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_1 немає.
Керуючись ст.294 КУпАП, суд 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Ємільчинського районного суду Житомирської області від 18 лютого 2026 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: