Єдиний унікальний номер 205/1269/26
Номер провадження3/205/654/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2026 року     м. Дніпро

Суддя Новокодацького районного суду міста Дніпра Таус М.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з ВП №1 ДРУП №1 ГУНП у Дніпропетровській області відносно: 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП:  НОМЕР_1 , громадянки України, зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , 
про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП, -

за участю сторін:
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, — ОСОБА_1 ;
неповнолітньої потерпілої — ОСОБА_2 ;
законного представника потерпілої — ОСОБА_3 ;
свідка — ОСОБА_4 ;
інспектора СЮП — Фандєєвої Г.І.

В С Т А Н О В И В :

01 січня 2026 року близько 20:00 год. ОСОБА_1 , перебуваючи в громадському місці, а саме на території навчального закладу «Дніпровська гімназія № 141» ДМР за адресою: м. Дніпро, вул. Моніторна, 3, ображала неповнолітню ОСОБА_2 , виражалась на її адресу нецензурною лайкою, а також з власної необережності спричинила дитині фізичний біль.
У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнала та пояснила, що 01.01.2026 року близько 20:00 год. вона дійсно перебувала на території гімназії № 141, де вигулювала свою собаку породи «Ши-тцу». За її словами, у цей час до неї підбігла собака породи «Пітбуль», яка перебувала без намордника та повідка і знаходилася на значній відстані від своєї власниці — ОСОБА_2 . Вказана собака, зі слів ОСОБА_1 , напала на її собаку, проявляла агресію та вдарялася мордою по її ногах. 
ОСОБА_1 зазначила, що, перебуваючи у стані стресу та переляку, вона почала кричати на адресу неповнолітньої ОСОБА_2 з вимогою забрати свою собаку, у зв`язку з чим між ними виник словесний конфлікт побутового характеру. При цьому вона стверджувала, що хуліганських дій не вчиняла, нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_2 не висловлювалася та фізичних ударів їй не наносила.
Крім того, ОСОБА_1 повідомила, що зміст письмових пояснень, відібраних у неї інспектором ОСОБА_5 , в яких вона фактично визнає свою вину та підтверджує обставини, викладені у протоколі, не відповідає поясненням, які вона надавала фактично. За її твердженням, зазначені пояснення були викладені викривлено та підписані нею за умов, що унеможливлювали їх попереднє прочитання, оскільки відбирання пояснень відбувалося у приміщенні підвідділу поліції в період знеструмлення та за відсутності належного освітлення, у зв`язку з чим вона не мала можливості ознайомитися з їх змістом перед підписанням.
Також ОСОБА_1 подала до суду письмове клопотання про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, в якому, посилаючись на викладені нею обставини, зазначала про порушення під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та оформлення матеріалів справи.
Разом з тим, незважаючи на невизнання вини, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, підтверджується сукупністю належних та допустимих доказів, досліджених у судовому засіданні.
Неповнолітня потерпіла ОСОБА_2 у судовому засіданні надала письмові пояснення, в яких зазначила, що 01.01.2026 року близько 20:00 год. вона вигулювала свого собаку на майданчику біля гімназії № 141. Разом із нею на майданчику перебували інші власники собак зі своїми тваринами. Собаки гуляли спільно, а вона спілкувалася з їх власниками.
Близько 20:00 год. на майданчик прийшла жінка, яку вона знає на ім`я ОСОБА_6 ( ОСОБА_1 ), зі своїм собакою та почала голосно кричати. Оскільки між ними була значна відстань, ОСОБА_2 не розуміла, що саме та до кого звертається, тому вирішила підійти ближче, щоб з`ясувати обставини. Коли вона наблизилася до ОСОБА_1 , остання почала рухатися їй назустріч, висловлюючись на її адресу нецензурними словами принизливого характеру, після чого раптово вдарила її правою рукою по лівій щоці, чим спричинила фізичний біль.
Після нанесення удару ОСОБА_1 продовжила агресивні дії — штовхала її, у зв`язку з чим інші власники собак, які перебували неподалік, підійшли та почали робити зауваження і вимагати припинити протиправну поведінку. Однак ОСОБА_1 продовжувала поводитися агресивно, намагалася повторно завдати ударів та висловлювала погрози фізичною розправою. Лише під тиском присутніх осіб вона припинила свої дії, розвернулася та залишила майданчик.
Крім того, ОСОБА_2 зазначила, що це був не перший конфлікт із ОСОБА_1 , оскільки протягом останнього року собака останньої неодноразово нападала на її собаку, у зв`язку з чим вона намагалася уникати зустрічей з нею. За її словами, цього разу саме ОСОБА_1 підійшла до неї та ініціювала конфлікт.
Після події вона одразу повідомила про конфлікт своїй матері — ОСОБА_3 , оскільки перебувала у стані сильного переляку та емоційного потрясіння. Її мати зателефонувала ОСОБА_1 , однак остання не виявила наміру врегулювати ситуацію та не принесла вибачень. У зв`язку з пережитим ОСОБА_2 зазначила, що наразі відчуває страх виходити на вулицю для прогулянок, у тому числі зі своїм собакою.
У судовому засіданні неповнолітня ОСОБА_2 у присутності своєї матері — ОСОБА_3 надала аналогічні за змістом усні пояснення, які узгоджуються з її письмовими показаннями.
Законний представник неповнолітньої ОСОБА_2 — ОСОБА_3 — у судовому засіданні пояснила, що 01.01.2026 року близько 20:00 год. її неповнолітня донька ОСОБА_2 зателефонувала їй у стані сильного душевного хвилювання, плакала та повідомила, що під час прогулянки з собакою на території гімназії № 141, де вона перебувала разом з іншими власниками собак, до майданчика прийшла ОСОБА_1 зі своїм собакою, почала голосно кричати на її доньку, а згодом умисно вдарила її правою рукою по лівій щоці. Після нанесення удару ОСОБА_1 продовжила агресивні дії — штовхала дівчину та висловлювала погрози фізичної розправи.
За словами ОСОБА_3 , на такі дії ОСОБА_1 відреагували інші присутні власники собак, які втрутилися в конфлікт та стали на захист її доньки. Коли вона прибула на місце події приблизно о 20:30 год., її донька перебувала у стресовому стані, була заплакана та схвильована. Поруч знаходилися свідки події, які намагалися її заспокоїти та надавали моральну підтримку. Під час спілкування зі свідками вона також дізналася, що від ОСОБА_1 відчувався різкий запах алкоголю.
02.01.2026 року через інших власників собак ОСОБА_3 отримала контактний номер телефону ОСОБА_1 та зателефонувала їй з метою з`ясування обставин конфлікту. Однак під час телефонної розмови ОСОБА_1 не виявила жодного каяття та відмовилася надавати будь-які пояснення щодо своєї поведінки. Того ж дня під час вечірньої прогулянки з собакою ОСОБА_3 випадково зустріла ОСОБА_1 на вулиці та звернулася до неї з проханням пояснити своє бачення ситуації, однак остання знову відмовилася обговорювати подію, зазначивши лише, що «питання вирішено».
У судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що 01.01.2026 року приблизно о 20:00 год. вона вигулювала свого собаку на майданчику біля гімназії № 141. У цей же час там перебували ОСОБА_7 та ще один чоловік на ім`я ОСОБА_8 , які також вигулювали своїх собак. За словами свідка, вони регулярно зустрічаються в цьому місці, спільно вигулюють собак, і раніше жодних конфліктів між тваринами не виникало.
Під час прогулянки вона побачила жінку, яка раніше також приходила на цей майданчик із собакою. Як згодом з`ясувалося, це була ОСОБА_1 . Свідок зазначила, що особисто бачила, як ОСОБА_1 вдарила ОСОБА_7 по обличчю, після чого продовжила активно розмахувати руками. ОСОБА_4 підбігла до них і стала між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , щоб перешкодити подальшим агресивним діям.
Попри це, ОСОБА_1 продовжувала розмахувати руками, намагалася дотягнутися до ОСОБА_2 , висловлювалася на її адресу нецензурною лайкою. У зв`язку з такою поведінкою свідок зробила їй зауваження та вимагала припинити агресивні дії щодо неповнолітньої, однак ОСОБА_1 на зауваження не реагувала, продовжувала кричати, розмахувати руками, вимагала від ОСОБА_2 номер телефону її матері та погрожувала фізичною розправою. Після кількох хвилин конфлікту ОСОБА_1 залишила майданчик.
Крім того, свідок зазначила, що від ОСОБА_1 відчувався різкий запах алкоголю, а її поведінка здавалася неадекватною, оскільки причини агресії, спрямованої на неповнолітню дитину, були незрозумілими.
У судовому засіданні інспектор СЮП ВП ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області Фандєєва Г.І. пояснила, що здійснювала збір та оформлення матеріалів за повідомленням, яке надійшло на лінію «102», відповідно до якого 01.01.2026 року жінка на ім`я ОСОБА_6 під час конфлікту вдарила неповнолітню ОСОБА_2 , яка вигулювала собаку на території школи № 141.
У ході перевірки повідомлення були встановлені учасники події: ОСОБА_2 , 2011 року народження, ОСОБА_1 та свідок ОСОБА_4 . Зазначені особи були опитані, від них відібрано письмові пояснення. За результатами зібраних матеріалів відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 173 КУпАП.
Щодо обставин опитування та відібрання письмових пояснень у ОСОБА_1 , інспектор Фандєєва Г.І. зазначила, що 15.01.2026 року приблизно о 10:00 год. вона запросила її до приміщення підвідділу поліції, де зі слів останньої зафіксувала пояснення у повній відповідності до повідомлених нею обставин. На той час у приміщенні було відсутнє електропостачання, штучне освітлення не працювало, однак, за словами інспектора, денного світла було достатньо для роботи з документами. ОСОБА_1 повідомила, що не може самостійно прочитати текст пояснень через відсутність окулярів, у зв`язку з чим інспектор зачитала їх уголос, після чого ОСОБА_1 поставила підпис.
Стосовно недоліків при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, зокрема незазначення у відповідних графах прізвищ потерпілої та свідків, інспектор пояснила, що такі недоліки мають технічний характер і не впливають на зміст зафіксованих обставин.
Оцінюючи пояснення потерпілої ОСОБА_2 , її законного представника ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_4 щодо обставин адміністративного правопорушення, суд визнає їх об`єктивними, послідовними та такими, що заслуговують на довіру, оскільки вони є логічними, взаємно узгоджуються між собою та відповідають тим поясненням, які були надані зазначеними особами інспектору СЮП ОСОБА_5 під час оформлення матеріалів справи.
Крім того, у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 чітко та послідовно наполягала на тому, що особисто бачила, як ОСОБА_1 нанесла удар долонею по щоці ОСОБА_2 , після чого продовжувала агресивно поводитися — розмахувала руками, намагалася повторно дотягнутися до потерпілої, висловлювалася на її адресу нецензурною лайкою та погрожувала фізичною розправою. Навіть після того, як свідок стала між ними з метою припинення конфлікту, ОСОБА_1 не припинила своїх дій.
Підстав не довіряти показанням свідка ОСОБА_4 у суду не встановлено. Під час розгляду справи з`ясовано, що свідок не перебуває у будь-яких особистих чи конфліктних стосунках ні з ОСОБА_1 , ні з потерпілою ОСОБА_2 , а знайома з ними виключно у зв`язку зі спільним вигулом собак. Даних, які б свідчили про заінтересованість свідка в результатах розгляду справи або наявність підстав для оговору ОСОБА_1 , судом не встановлено. Тому її пояснення оцінюються як достовірні та неупереджені.
З огляду на логічність, послідовність та взаємну узгодженість пояснень потерпілої ОСОБА_2 та її законного представника ОСОБА_3 , підстав сумніватися у їх правдивості та об`єктивності у суду також немає.
Разом з тим суд критично оцінює пояснення ОСОБА_1 у частині заперечення нанесення удару та висловлювання нецензурної лайки на адресу потерпілої. Надані нею в судовому засіданні пояснення істотно відрізняються від змісту письмових пояснень, відібраних на стадії оформлення матеріалів справи. Крім того, під час надання пояснень у суді ОСОБА_1 висловлювала суперечливі версії подій: спочатку стверджувала, що нецензурно не висловлювалася, а лише реагувала на нібито зухвалу поведінку потерпілої, згодом зазначала, що взагалі не зверталася до ОСОБА_2 , а кричала виключно на її собаку. Такі суперечності свідчать про непослідовність позиції та намагання уникнути відповідальності.
Таким чином, суд доходить висновку, що пояснення ОСОБА_1 мають характер обраної нею лінії захисту та спрямовані на уникнення адміністративної відповідальності, а тому не спростовують сукупності зібраних та досліджених доказів.
З урахуванням викладеного суд вважає доведеним, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП — дрібне хуліганство, що виразилося у нецензурній лайці в громадському місці, образливому чіплянні та інших подібних діях, які порушують громадський порядок і спокій громадян.
Вирішуючи питання про вид та розмір адміністративного стягнення, суд відповідно до вимог ст. 33 КУпАП враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушниці, ступінь її вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність.
Суд бере до уваги, що правопорушення вчинене у громадському місці, носило агресивний та зухвалий характер, було спрямоване проти неповнолітньої особи та супроводжувалося фізичним впливом. Наслідком таких дій стало заподіяння дитині фізичного болю та моральних страждань, що негативно вплинуло на її емоційний стан.
Обставин, що пом`якшують відповідальність, судом не встановлено. 
Навпаки, суд враховує, що ОСОБА_1 своєї вини не визнала, щирого каяття не висловила, вибачень потерпілій та її законному представнику не принесла, що свідчить про відсутність критичного ставлення до своєї поведінки.
Разом з тим суд враховує, що ОСОБА_1 раніше до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП не притягувалася, офіційно не працевлаштована, неповнолітніх дітей на утриманні не має.
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що застосування штрафу у даному випадку не забезпечить належного виховного та превентивного ефекту, оскільки не сприятиме формуванню у правопорушниці поваги до вимог закону та правил співжиття. Натомість адміністративне стягнення у виді громадських робіт відповідає цілям адміністративної відповідальності, визначеним ст. 23 КУпАП, оскільки поєднує елемент державного примусу з виховним впливом, сприяє усвідомленню протиправності поведінки та запобігає вчиненню нових правопорушень.
Враховуючи характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого, спрямованість дій проти неповнолітньої особи, а також необхідність досягнення превентивної мети покарання, суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді громадських робіт на максимальний строк, передбачений санкцією ст. 173 КУпАП, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових правопорушень.
Відповідно до ст. 40-1 КУпАП у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення судовий збір сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.
Керуючись ст.ст. 33, 40-1, 173, 283, 284 КУпАП, суд —

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1  визнати винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП та накласти на неї адміністративне стягнення у вигляді 60 (шістдесяти) годин громадських робіт

Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 судовий збір по справі на користь держави в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок .

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови
Апеляційна скарга, подаються до відповідного апеляційного суду через Новокодацький районний суд міста Дніпра.

Суддя   Максим ТАУС