ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.02.2026 	м. Івано-Франківськ	Справа № 909/901/24	

Господарський суд Івано-Франківської області у складі: судді Кобецької С.М., секретаря судового засідання Поліводи С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
за позовом: Керівника Калуської окружної прокуратури в інтересах держави, 
до відповідача: Вигодської селищної ради Івано-Франківської області, 
про скасування державної реєстрації земельної ділянки

за участю:
від прокуратури: Піварчук Андрій Михайлович; 
від відповідача: Луцький Володимир Ярославович

установив: Керівник Калуської окружної прокуратури звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області із позовною заявою в інтересах держави до Вигодської селищної ради Івано-Франківської області (далі – відповідач) про скасування державної реєстрації в Державному земельному кадастрі земельної ділянки площею 1,1272 га кадастровий номер 2622087601:04:002:0015 з цільовим призначенням 01.13 "для іншого сільськогосподарського призначення", виключивши відповідні відомості з Державного земельного кадастру.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що земельна ділянка площею 1,1272 га кадастровий номер 2622087601:04:002:0015 з цільовим призначенням 01.13 "для іншого сільськогосподарського призначення", право власності за якою зареєстровано за Шевченківською сільською радою (правонаступником якої у відповідності до реорганізації сільських рад, шляхом приєднання до Вигодської селищної ради” є Вигодська селищна рада) накладається на прибережну зону річки та відноситься до земель водного фонду. Прокурор наголошує, що набуття відповідачем земельної ділянки у власність та її реєстрації у Державному земельному кадастрі відбулось з порушенням вимог ст. ст. 19, 20, 58, 59, 60-62, 83, 84, 116 Земельного кодексу України та ст. ст. 1, 4, 88-90 Водного кодексу України, оскільки таке відведення відбулось за рахунок земель водного фонду. 
Ухвалою від 04.12.2024 суд призначив у справі № 909/901/24 судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручив Івано-Франківському відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України та зупинив провадження у справі № 909/901/24 на час проведення судової експертизи. На вирішення судовому експерту поставлено серед інших запитання чи розташована земельна ділянка площею 1,1272 га із кадастровим номером - 2622087601:04:002:0015 у прибережній захисній смузі річки Свіча та яка площа накладення на прибережну захисну смугу річки Свіча? Експертом у висновку №1401/24-28 від 27.10.2025 вказано про неможливість встановлення фактів визначених судом в ухвалі від 04.12.2024.
В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.
Відповідач проти позовних вимог заперечив та просив суд в позові відмовити. Свої заперечення обгрунтував законністю формування, реєстрації земельної ділянки та встановлення її цільового призначення. Стверджує, що на момент реєстрації ділянки не встановлено офіційних обмежень. Водночас під час розгляду спору факт накладення земельної ділянки із кадастровим номером - 2622087601:04:002:0015 на прибережну захисну смугу визнав, а в підтвердження - надав документальні докази.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши прокурора та представника відповідача, дослідивши та об`єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Фактичні обставини у справі вказують на те, що рішенням Долинської районної ради від 13.03.2014 №497-29/2014 земельна ділянка комунальної власності для іншого сільськогосподарського призначення в селі Шевченкове в урочищі Підбабичів площею 8,7744 га кадастровий номер 2622087600:04:002:0002 включена в межі села Шевченкове та віднесена до земель комунальної власності Шевченківської сільської ради, дано згоду на поділ земельної ділянки.
Рішенням Шевченківської сільської ради № 759-25/2018 від 02.11.2018 “Про надання дозволу щодо поділу земельної ділянки в урочищі Підбабичів в селі Шевченкове” з метою раціонального та ефективного використання земель сільськогосподарського призначення в урочищі Підбабичів (кадастровий номер 2622087600:04:002:0002) дано згоду на поділ земельної ділянки.
В результаті поділу земельної ділянки іншого сільськогосподарського призначення (код - 01.13) загальною площею 8,7744 га, кадастровий номер 2622087600:04:002:0002, утворено вісім земельних ділянок:
ділянка №1 - 0,7233 га (кадастровий номер 2622087601:04:002:0014);
ділянка №2 - 1,0000 га (кадастровий номер 2622087601:04:002:0019);
ділянка №3 - 1,5000 га (кадастровий номер 2622087601:04:002:0016);
ділянка №4 - 2,7802 га (кадастровий номер 2622087601:04:002:0021);
ділянка №5 - 0,3500 га (кадастровий номер 2622087601:04:002:0020);
ділянка №6 - 0,2937 га (кадастровий номер 2622087601:04:002:0017);
ділянка №7 – 1,0000 га (кадастровий номер 2622087601:04:002:0018);
ділянка №8 - 1,1272 га (кадастровий номер 2622087601:04:002:0015).
Рішенням Шевченківської сільської ради № 832-28/2019 від 12.04.2019 “Про погодження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки в урочищі Підбабичів” погоджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності для іншого сільськогосподарського призначення в селі Шевченкове в урочищі Підбабичів площею 8,7744 кадастровий номер 2622087600:04:002:0002, де наявна ділянка № 8 - 1,1272 га (кадастровий номер 2622087601:04:002:0015).
Рішенням Шевченківської сільської ради №871-29/2019 від 14.06.2019 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки для іншого сільськогосподарського призначення комунальної власності (кадастровий номер 2622087600:04:002:0002) загальною площею 8,7744 га на земельні ділянки: ділянка №1 - 0,7233 га (кадастровий номер 2622087601:04:002:0014); - ділянка №2 - 1,0000 га (кадастровий номер 2622087601:04:002:0019); ділянка №3 - 1,5000 га (кадастровий номер 2622087601:04:002:0016); ділянка №4 - 2,7802 га (кадастровий номер 2622087601:04:002:0021); ділянка №5 - 0,3500 га (кадастровий номер 2622087601:04:002:0020); ділянка №6 - 0,2937 га (кадастровий номер 2622087601:04:002:0017); ділянка №7 – 1,0000 га (кадастровий номер 2622087601:04:002:0018); ділянка №8 - 1,1272 га (кадастровий номер 2622087601:04:002:0015) та доручено сільському голові Шевченківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області провести реєстрацію права комунальної власності на сформовані земельні ділянки (речове право) в органах державної реєстрації.
Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №396319427 від 24.09.2024 державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер 2622087601:04:002:0015 площею 1,1272 га, яка розташована в урочищі Підбабичів в с. Шевченкове Долинського району Івано-Франківської області та має цільове призначення: 01.13 - для іншого сільськогосподарського призначення власник — Шевченківська сільська рада, здійснено 28.11.2019; право власності на земельну ділянку зареєстровано за Шевченківською сільською радою на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №50010904 від 04.12.2019.
З долучених матеріалів Космічного агентства України встановлено, що в районі розміщення земельної ділянки з кадастровим номером 2622087601:04:002:0015 русло річки Свіча фактично частково знаходиться на земельній ділянці в 2024 році, а сама земельна ділянка з 2014 року знаходиться у безпосередній близькості до річки, тобто на момент відведення земельної ділянки до земель комунальної власності Шевченківської сільської ради в 2014 році земельна ділянка площею 8,7744 га з кадастровим номером 2622087600:04:002:0002 знаходилась в прибережній захисній смузі річки Свіча. Оскільки в 2019 році відбувся поділ земельної ділянки площею 8,7744 га, то на даний час земельна ділянка площею 1,1272 га із кадастровим номером – 2622087601:04:002:0015 знаходиться в прибережній захисній смузі річки Свіча.
Згідно з викопіюванням з Публічної кадастрової карти та використанням доступних функціоналів вбачається, що земельна ділянка кадастровий номер 2622087601:04:002:0015 знаходиться в безпосередній близькості до урізу води річки Свіча.
Розпорядженням селищного голови від 22.01.2026 №10 “Про утворення комісії з обстеження земельної ділянки”, утворено комісію з обстеження земельної ділянки площею 1,1272 га, кадастровий номер 2622087601:04:002:0015 з цільовим призначенням 01.13 “для іншого сільськогосподарського призначення”, в урочищі Підбабичів, с.Шевченкове (далі – комісія).
26 січня 2025 року комісією складено акт виносу меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) та відповідність кадастровому плану земельної ділянки.
Відповідно до кадастрового плану земельної ділянки кадастровий номер 2622087601:04:002:0015, частина ділянки площею 0,5679 га (від загальної площі 1,1272 га) знаходиться в межах прибережної захисної смуги ріки Свіча.
Наведене і спонукало прокурора звернутись із позовом до суду.

У статті 4 Господарського процесуального кодексу України закріплено право на звернення до господарського суду. Зокрема, державні органи мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Водночас у силу п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.23 ЗУ “Про прокуратуру” прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень.
Згідно з ч.3ст.53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (ч.4 ст.53 ГПК України).
В даному випадку прокурор вважає, що порушення інтересів держави полягає в тому, що земельна ділянка з кадастровим номером № 2622087601:04:002:0015 не може існувати в межах прибережної захисної смуги річки Свіча як земля сільськогосподарського призначення, її державна реєстрація повинна бути скасована та створено новий об`єкт (об`єкти) земельних відносин з іншими цільовим призначенням.
З огляду на викладене, прокурором зазначено, що звернення прокурора до суду в цих спірних правовідносинах спрямоване на припинення незаконних дій органів виконавчої влади та зміцнення авторитету держави, а також відновлення законності при вирішенні суспільно значимого питання з урахуванням принципу справедливої рівноваги між суспільними інтересами та необхідністю дотримання прав власників, оскільки незаконні дії щодо реєстрації земельної ділянки органом виконавчої влади порушують рівновагу у соціально-економічних відносинах та негативно впливають на зміцнення їх авторитету у суспільстві.
Поняття “орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах” означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким чином, відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому надано повноваження органу виконавчої влади. У випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у цивільних, правовідносинах.
Тому у тих відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах.
Зазначеного висновку притримується Велика Палата Верховного Суду, викладених у постановах від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (провадження № 12- 161гс18, пункти 6.21, 6.22), від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18 (провадження № 12-245гс18, пункти 4.19, 4.20), від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19, пункт 26), від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20 (провадження № 12-20гс21, пункт 8.5) та інші).
У постанові Верховного Суду від 16.04.2019 у справі № 910/3486/18 зроблено висновок, що представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється і в разі, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган. При цьому, прокурор не зобов`язаний установлювати причини, з яких позивач не здійснює захисту своїх інтересів.
За наведеного, для здійснення представництва інтересів держави не має значення, з яких причин (об`єктивних чи суб`єктивних) орган державної влади чи орган місцевого самоврядування не здійснив захист державних інтересів. Важливо лише те, що такий захист не здійснено.
Аналогічну правову позицію щодо наявності у прокурора підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді викладено у постанові Верховного Суду від 17.12.2020 по справі № 905/120/19.
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Враховуючи вказані норми та те, що відповідачем за даним позовом є орган місцевого самоврядування в особі Вигодської селищної ради Івано-Франківської області, який є правонаступником Шевченківської сільської ради, за якою на праві власності зареєстрована земельна ділянка з кадастровим номером № 2622087601:04:002:0015 та яка, на думку прокурора, не може існувати в межах прибережної захисної смуги річки Свіча як земля сільськогосподарського призначення, її державна реєстрація повинна бути скасована та створено новий об`єкт (об`єкти) земельних відносин з іншими цільовим призначенням.
Враховуючи те, що у органу місцевого самоврядування відсутні повноваження щодо звернення до суду з позовом цієї категорії, прокурор пред`являє цей позов в інтересах держави як позивач.
Закон саме у таких випадках надав право прокурору ініціювати захист інтересів держави шляхом пред`явлення позову до органів державної влади та місцевого самоврядування, які недобросовісно реалізують від імені народу право власності.
Враховуючи вище зазначене, судом встановлено наявність правових підстав для звернення прокурора з позовом до суду.

В силу положень статей 13,14 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.
Положеннями ч. ч. 1-3 ст. 78 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.
Згідно зі ст. 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб. Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.
Статтею 80 Земельного кодексу України передбачено, що суб`єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.
Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.
Відповідно до інформації розміщеної на сайті Державного агентства водних ресурсів України річка Свіча є довжиною 107 км, площа басейну 1493 км. ( для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари), тобто є малою річкою для якої прибережна захисна смуга встановлюються по берегах - 25 метрів.
Залежно від водозбірної площі басейну річки поділяються на великі, середні та малі. До великих належать річки, які розташовані у кількох географічних зонах і мають площу водозбору понад 50 тис квадратних кілометрів (ст. 79 Водного кодексу України).
З метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них та ставків площею більше 3 гектарів - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів (ст. 88 Водного кодексу України ).
Частинами 1, 2 ст. 60 Земельного кодексу України (далі ЗК України) встановлено, що вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною:
а) для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів;
б) для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів;
в) для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.
При крутизні схилів більше трьох градусів мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється.
Так, розміри прибережних захисних смуг для річки Свіча повинні встановлюватись відповідно до ст. 88 ВК України та ст. 60 ЗК України.
Згідно з положенням частини 1 статті 3 Водного кодексу України усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд.
Частина 2 статті 3 Водного кодексу України визначає, що до водного фонду України належать: 1) поверхневі води: природні водойми (озера), водотоки (річки, струмки), штучні водойми (водосховища, ставки) і канали, інші водні об`єкти; 2) підземні води та джерела; 3) внутрішні морські води та територіальне море.
Відповідно до частини 1 статті 58 Земельного кодексу України, статті 4 Водного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами.
Крім того, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча і не розташований водний фонд, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції. До таких земель відносяться землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.
Правовий режим прибережних смуг визначається ст. 60, 62 Земельного кодексу України та ст. 1, 88, 90 Водного кодексу України.
Прибережні захисні смуги в межах населених пунктів встановлюються згідно з комплексними планами просторового розвитку територій територіальних громад, генеральними планами населених пунктів, а в разі їх відсутності або якщо зазначеною містобудівною документацією межі таких смуг не встановлені, вони визначаються шириною 100 метрів від урізу води морів, морських заток і лиманів, а для інших водних об`єктів - згідно з частиною другою цієї статті. Межі прибережних захисних смуг, пляжних зон зазначаються в документації із землеустрою, містобудівній документації та позначаються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування на місцевості інформаційними знаками. Відомості про межі прибережних захисних смуг, пляжних зон вносяться до Державного земельного кадастру як відомості про обмеження у використанні земель (ст. 88 ВК України).
Частино 3 статті 60 ЗК України встановлено, що уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води. Межі прибережних захисних смуг, пляжних зон зазначаються в документації із землеустрою, містобудівній документації на місцевому та регіональному рівнях та позначаються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування на місцевості інформаційними знаками. Відомості про межі прибережних захисних смуг, пляжних зон вносяться до Державного земельного кадастру як відомості про обмеження у використанні земель. Прибережні захисні смуги в межах населених пунктів встановлюються згідно з комплексними планами просторового розвитку територій територіальних громад, генеральними планами населених пунктів, а в разі їх відсутності або якщо містобудівною документацією межі таких смуг не встановлені, вони визначаються шириною 100 метрів від урізу води морів, морських заток і лиманів, а для інших водних об`єктів - згідно з частиною другою цієї статті. Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках усіх категорій земель, крім земель морського і внутрішнього водного транспорту.
Отже, землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які поширюється особливий порядок їх використання та надання їх у користування. Такі землі можуть змінювати володільця лише у випадках, прямо передбачених у Земельному кодексі України та Водному кодексі України.
Подібний за правовим змістом висновок встановлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц.
Також єдиний правовий механізм визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них встановлений Порядком визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1996 № 486.
Відповідно до положень пунктів 2, 3 Порядку водоохоронні зони встановлюються для створення сприятливого режиму водних об`єктів, попередження їх забруднення, засмічення і вичерпання, знищення навколоводних рослин і тварин, а також зменшення коливань стоку вздовж річок, морів та навколо озер, водосховищ і інших водойм. До складу водоохоронних зон обов`язково заходять заплава річки, перша надзаплавна тераса, бровки і круті схили берегів, а також прилеглі балки та яри.
Таким чином, фактичне розташування земельної ділянки площею 1,1272 га із кадастровим номером – 2622087601:04:002:0015 по відношенню до урізу води ріки Свіча підтверджує розташування в межах прибережно-захисної смуги річки Свіча та відноситься до земель водного фонду.
Наведене підтверджується Кадастровим планом земельної ділянки з кадастровим номером 2622087601:04:002:0015 відповідно до якого вбачається, що частина земельної ділянки площею 0, 5679 га накладається на прибережну захисну смугу річки Свіча.
Відповідно до частин 9, 10 статті 791 ЗК України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.
Згідно з частиною 13 статті 791 ЗК України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі, зокрема, скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).
Відповідно до частини 10 статті 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр"державна реєстрація земельної ділянки скасовується державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі, зокрема, ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. 
Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).
Відповідно до п. 114 Постанови Кабінету міністрів України «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» від 17.10.2012 № 1051 визначено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки, яке набрало законної сили в установленому законодавством порядку.
Таким чином, єдиною підставою для скасування в Державному земельному кадастрі незаконної державної реєстрації земельної ділянки є судове рішення про скасування такої державної реєстрації.
Так висновує Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 22.05.2024 у справі № 916/1750/22.
За наведеного відновлення порушених прав можливе шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Враховуючи, що спірна ділянка частково є землями комунальної власності сільськогосподарського призначення, а частково (площею накладення на землі водного фонду) державною власністю, отже, остання не може існувати у встановлених межах та з визначеним кадастровим номером як об`єкт земельних відносин та цивільних прав в розумінні ст.79,79-1 ЗК України, у зв`язку з чим державна реєстрація в Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером 2622087601:04:002:0015 не є правомірною . 
Разом з тим, розташування земельної ділянки з кадастровим номером 2622087601:04:002:0015 у межах прибережної захисної смуги річки Свіча перешкоджатиме у подальшому здійсненню уповноваженим органом реєстрації у Державному земельному кадастрі земельної ділянки з цільовим призначенням – землі водного фонду та присвоєння цій землі відповідного кадастрового номеру.
Враховуючи викладене, для забезпечення інтересів держави реальної та безперешкодної можливості реалізувати усі правомочності власника щодо спірної земельної ділянки площею 1,1272 га, із кадастровим номером 2622087601:04:002:0015, суд приходить до висновку про скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.
Відповідно до частин 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обов`язок із доказування слід розуміти, як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно з частиною 1 статті 76, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування. Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (частина 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України).
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд акцентує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судових рішеннях у справі, питання вичерпності висновків судів, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Суд, надавши оцінку як зібраним у справі доказам в цілому так і кожному зокрема, приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог та таких, що підлягають задоволенню.
З урахуванням норм ст. 129 ГПК України та результату вирішення спору, судовий збір по справі слід відшкодувати прокуратурі за рахунок відповідача.
Керуючись ст. ст. 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 233-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, - 

в и р і ш и в :

позов керівника Калуської окружної прокуратури в інтересах держави до Вигодської селищної ради Івано-Франківської області про скасування державної реєстрації в Державному земельному кадастрі земельної ділянки площею 1,1272 га кадастровий номер 2622087601:04:002:0015 з цільовим призначенням 01.13 "для іншого сільскогосподарського призначення", виключивши відповідні відомості з Державного земельного кадастру - задовольнити.

Скасувати державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки площею 1,1272 га кадастровий номер 2622087601:04:002:0015 з цільовим призначенням 01.13 «для іншого сільськогосподарського призначення», виключивши відповідні відомості з Державного земельного кадастру.

Стягнути з Вигодської селищної ради Івано-Франківської області (вул. Д.Галицького, 75, смт. Вигода, Івано-Франківська область, 77552, код 04355875) на користь Івано-Франківської обласної прокуратури (вул. Грюнвальдська, 11, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківська область, 76018; ідентифікаційний код 03530483; рахунок (ІВАN) UA668201720343120001000003924, банк отримувача: Державна казначейська служба України, м. Київ, код банку отримувача - МФО 820172) 2422,40 грн судового збору.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Повне рішення складено 02.03.2026.

Суддя С. М. Кобецька