Справа № 209/1349/26
Провадження № 2/209/1669/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2026 р. м. Кам`янське 
Дніпровський районний суд міста Кам`янського у складі:
головуючого судді Лобарчук О.О.
за участі секретаря Золотих Л.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кам`янське Дніпропетровської області цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник – адвокат Бурдік Владислав Ігоровича, до Кам`янської міської ради, третя особа – ОСОБА_2 , про визнання права користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :
Короткий зміст позовних вимог
Представник позивачки ОСОБА_1 – адвокат Бурдік В.І. звернувся до суду з позовом, в якому просить суд визнати за ОСОБА_1 право на користування житловою квартирою номер АДРЕСА_1 , що є підставою для реєстрації місця проживання за вказаною адресою.
В обґрунтування позовних вимог вказано, що вона, громадянка України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з неповнолітнім сином ОСОБА_3 , проживають без реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 . У вищевказаній квартирі вони почали проживати починаючи з серпня 2023 року з дозволу їх друга сім`ї ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживати за своїм місцем реєстрації вона не може так як працює у місті Кам`янське, а проживати за місцем своєї реєстрації, то це постійні труднощі з дорогою до свого робочого місця, саме ці питання спонукали її знайти житло у м. Кам`янське. ОСОБА_2 проживає один за адресою: АДРЕСА_2 починаючи з 2015 року, та коли вона в нього запитала, чи можливо, щоб вона з дитиною проживала разом з ним та буде сплачувати комунальні послуги витрачати кошти на утримання квартири, він погодився, таким чином вони вселилися у вищевказану квартиру. Ордер №79 на вищезазначену квартиру був виданий 07.01.1977 року Виконавчим комітетом Дніпровської ради депутатів трудящих міста Дніпродзержинська на підставі рішення виконкому Дніпровської Ради депутатів трудящих №13 від 07.01.1977 року, на ім`я дружини ОСОБА_4 та на членів її сім`ї, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 . На момент її вселення у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 проживав ОСОБА_2 , та який надав усну згоду на її проживання разом з ним. З 2015 року ОСОБА_4 не проживає за адресою АДРЕСА_2 у зв`язку з тим, що у 2015 року їхня дочка, ОСОБА_5 забрала її до свого помешкання у м. Харків, точна адреса їй не відома та зв`язку з ними не має, тому згоду на вселення від них получити немає ніякої змоги. 25.09.2025 року ОСОБА_2 звернувся до відділу розподілу житлової площі Кам`янської міської ради з питання зміни договору найму жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , але 31.10.2025 року отримав відповідь, в якій зазначено що йому відмовлено у задоволенні заяви про зміну договору найму жилого приміщення за вищевказаною адресою відмовлено у зав`язку з відсутністю громадянства України. 18.11.2025 року ОСОБА_1 звернулась до відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради з питання реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 з одночасним зняттям із попереднього зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 та дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та отримала відповідь в якій зазначено наступне: «Згідно з ч. 3 ст.9 Закону №1871-ІХ у разі відсутності документів, передбачених п.3 ч.2 цієї статті та ч.5 п.35 Порядку (документи, що підтверджують право на проживання (перебування) в житлі, адреса якого реєструється для проживання: документи про право власності на житло, ордер, рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житла, визнання за особою права користування житлом, жилим приміщенням, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи, визначені Кабінетом Міністрів України), реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника (співвласників) житла, наймача та членів його сім`ї, уповноваженої особи житла. Для них ця квартира стала основним та єдиним місцем проживання, попри те, що офіційно не зареєстровані у ній вони облаштували свій побут, постійно проживають та вона веде спільне господарство. Вона сумлінно дбає про належний стан житла: здійснює прибирання, підтримує чистоту, забезпечує необхідний санітарний стан житлового приміщення, оплачує комунальні платежі, що підтверджується квитанціями, та фактичним користуванням електроенергією, водою, газом. Вони разом з дитиною сприймають цю квартиру як свій дім, місце постійного проживання, де створено їх побутове середовище та куди вони повертаються щодня. Більше того, ніхто з інших осіб, які могли би претендувати на це житло, не висловлювали заперечень проти їх проживання. Позивач фактично замінила квартиронаймача та стала тим, хто виконує обов`язки щодо утримання житла, забезпечення його справності та оплати всіх послуг, пов`язаних з користуванням квартирою. У зв`язку з відсутністю будь-яких інших осіб, які б претендували на це житло, та з огляду на об`єктивну необхідність забезпечити неперервність користування, позивач фактично зайняли місце наймача та членів його сім`ї. Однак, попри всі ці обставини, позивач не мала та наразі не має можливості зареєструвати своє місце проживання у цій квартирі, оскільки тривали час основний квартиронаймач відсутній, житло формально залишилося неприватизованим і не переоформленим на іншого члена сім`ї. Вона сплачую комунальні платежі та квартплату за всю квартиру, також погасила борги, які були, тому вважає, що має право вирішувати питання про визнання за нею права на користування зазначеним житловим приміщення, яким вона користується з серпня 2023 року, і реєстрації в ньому. Також, вона додатково надала грошові кошти ОСОБА_2 у сумі 5000 грн., для здійснення дрібного ремонту, що підтверджується розпискою. 
Процесуальні дії у справі.
Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Відповідно до ст.274 ч. 1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.
Ухвалою від 23 березня 2026 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.(а.с.34)
Заяви (клопотання) учасників справи.
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Бурдік В.І. в судове засідання не з`явився, письмово просив розглядати цивільну справу за його відсутності та за відсутності позивачки. Позов підтримують у повному обсязі. 
Представник Кам`янської міської ради Московська О.Г. в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за відсутності представника Кам`янської міської ради та винести рішення у відповідності до вимог чинного законодавства.
Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву щодо розгляду справи за його відсутності. Викладені факти в позовній заяві підтверджує у повному обсязі, проти задоволення позовних вимог не заперечує.
Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, прийшов до наступного висновку.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що згідно копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка смт. Новомиколаївка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 . (а.с.6)
Згідно копії посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, є громадянином росії, з 28.09.2007 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с.7 оберт)
31.10.2025 року на адресу ОСОБА_2 з Відділу розподілу житлової площі Кам`янської міської ради надійшла відповідь про те, що йому відмовлено у задоволенні заяви про зміну договору найму житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з відсутністю громадянства України. (а.с.8 оберт)
Рішенням Виконавчого комітету Кам`янської міської ради Дніпропетровської області від 29.10.2025 року резиденту ОСОБА_2 , 1946 року народження, відмовлено у задоволенні заяви про зміну договору найму житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з відсутністю громадянства України. (а.с.9)
18.11.2025 року на адресу ОСОБА_1 з Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради надійшла відповідь про те, що їй відмовлено у реєстрації її місця проживання та у реєстрації місця проживання її дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з тим, що нею подано не в повному обсязі документи, передбачені діючим законодавством. (а.с.9 оберт-10)
Згідно довідки ТОВ «Абонент ХХІ» про склад сім`ї від 05.12.2025 року, за адресою: АДРЕСА_2 з 19.09.2025 року зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10 оберт)
Згідно акту №462 про проживання без реєстрації від 09.12.2025 року, складеного КП КМР «Добробут», за адресою: АДРЕСА_2 , проживають ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без реєстрації з серпня 2023 року та по теперішній час, про що підтверджують сусіди. (а.с.11)
01 січня 1977 року Виконавчим комітетом Дніпровської Ради трудящих міста Дніпродзержинська виданий ордер №79 ОСОБА_4 , сім`я якої складається з 3-х чоловік на право зайняття 2-х кімнатної квартири АДРЕСА_4 . (а.с.11 оберт)
Згідно довідки ТОВ «Газопостачальна Компанія «Нафтогаз України» за адресою: АДРЕСА_2 немає заборгованості за користування природним газом. (а.с.13)
17 лютого 2026 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 складена розписка про те, що він отримав від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка проживає та користується разом з дитиною, кватирою №133 за адресою: АДРЕСА_5 , грошові кошти у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень на утримання та дрібний ремонт квартири АДРЕСА_1 . (а.с.13 оберт)
Згідно копій платіжних інструкцій ОСОБА_1 здійснюється оплата за комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с.14-24)
Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.
Згідно зі ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ч. 1ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Згідно зі ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місцем проживання є житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), у яких особа отримує соціальні послуги.
Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.
Житлові правовідносини щодо забезпечення прав громадян на житло, належне використання і схоронність житлового фонду встановлені Житловим кодексом України.
У статті 9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Згідно ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.
Відповідно до норм ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
За вимогами ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.
Відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.
Згідно п. 15 постанови Пленум Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
Згідно правового висновку Верховного Суду України, визначеного у постанові від 11 липня 2012 року по справі № 6-60цс12, з урахуванням положень статей 64, 65 ЖК України осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (ч.1 і 2 ст. 64 ЖК). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст. 65 ЖК). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.
Так, у рішенні ЄСПЛ у Справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» (Заява № 30856/03) у п. 40 зазначено, що згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Прокопович проти Росії» (Prokopovich v. Russia), заява № 58255/00, п. 36, ECHR 2004-XI (витяги).
П. 41. зазначеного рішення - Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (див., серед багатьох інших джерел, рішення від 13 травня 2008 р. у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. the United Kingdom), заява № 19009/04, п. 50).
У п. 42 Рішення - Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (див. рішення від 18 грудня 2008 р. у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06, п. 47).
Згідно до ч. 1 ст. 106 ЖК України, повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача.
У відповідності до ч. 2 ст. 106 ЖК України, у разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.
На підставі вищенаведеного, а також враховуючи те, що позивач ОСОБА_1 постійно проживає і користується, як член родини особи, яка зареєстрована і проживала у квартирі по АДРЕСА_2 , також вона не має у власності або користуванні іншого житла, а тому, виходячи зі змісту ст. 47 Конституції України, ч. 1 ст. 64, ч. 2 ст. 65, ст. 106 ЖК України, за період майже 3 роки, набула право на користування спірної квартирою.
За таких обставин, слід вважати доведеними факти, на які посилається позивачка, як на підставу своїх вимог, тому, позов про визнання права користування житловим приміщенням підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 263, 264, 265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:
Позовні вимоги  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник – адвокат Бурдік Владислав Ігоровича, до Кам`янської міської ради, третя особа – ОСОБА_2 , про визнання права користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право на користування житловою квартирою номер АДРЕСА_1 , що є підставою для реєстрації місця проживання за вказаною адресою.
Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду до або через Дніпровський районний суд міста Кам`янського шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Дата складення повного судового рішення - 20 квітня 2026 року.

Суддя Лобарчук О.О.