ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

10 березня 2026 року 	Справа № 160/32912/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу 
за позовом ОСОБА_1 
до Відділу соціального захисту населення Солонянської селищної ради Дніпропетровської області
про визнання протиправної бездіяльності, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
18.11.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Відділу соціального захисту населення Солонянської селищної ради Дніпропетровської області, в якому позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність Відділу соціального захисту населення Солонянської селищної ради Дніпропетровської області щодо непризначення ОСОБА_1 грошової компенсації за належне для отримання житло;
- скасувати рішення відповідача про відмову у виплаті грошової компенсації (відповідь на звернення від 14.10.2025 року №280/02-08);
- зобов`язати Відділ соціального захисту населення Солонянської селищної ради Дніпропетровської області призначити та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за належне для отримання житло відповідно до чинного законодавства у повному обсязі.
В обґрунтування позовних вимог вказано, що позивач звертався до відповідача із заявою про грошової компенсації за належне для отримання житло, при цьому рішенням відповідача від 14.10.2025 року №280/02-08 відмовлено у такій виплаті з огляду на відсутність підстав. Позивач вважає бездіяльність відповідача щодо непризначення ОСОБА_1 грошової компенсації за належне для отримання житло та рішення відповідача про відмову у виплаті грошової компенсації (відповідь на звернення від 14.10.2025 року №280/02-08 протиправними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки позивач як учасник бойових дій, належить до категорій осіб, на яких поширюється дія цієї Постанови, оскільки брав участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії російської федерації. Крім того, Постанова КМУ від 02.09.2015 р. № 728 "Деякі питання забезпечення житлом військовослужбовців та інших громадян" (зі змінами) визначає порядок визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, що безпосередньо застосовується до ситуації ОСОБА_1 . З огляду на вказане позивач просив задовольнити позовні вимоги.
20.11.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.
15.12.2025 року від Відділу соціального захисту населення Солонянської селищної ради Дніпропетровської області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що 13 жовтня 2025 року позивач звернувся до Відділу соціального захисту населення Солонянської селищної ради із заявою, у якій заявник просив надати відповідь на запитання, чи має він право на отримання грошової компенсації за належне для отримання житлове приміщення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2016 №719. У заяві прямо зазначено, що ОСОБА_1 не є особою з інвалідністю внаслідок війни I або II групи. До заяви були додані копії паспорта, реєстраційного номера облікової картки платника податків, посвідчення учасника бойових дій та довідка про місце реєстрації. За результатами розгляду зазначеного звернення Відділом соціального захисту населення у встановлений законодавством строк надано письмову відповідь листом 14.10.2025 року № 280/02-08, у якій роз`яснено, що: відповідно до пунктів 2 та 3 Порядку виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.10.2016 № 719, право на грошову компенсацію мають виключно: особи з інвалідністю внаслідок війни I та II групи; члени сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України. Таким чином, Відділ не допустив бездіяльності, а виконав свій обов`язок з надання відповіді на звернення громадянина. Позивачем не подавалася заява про призначення грошової компенсації, передбачена постановою Кабінету Міністрів України № 719, а звернення мало інформаційний характер - з проханням роз`яснити наявність права на таку компенсацію. Відповідно, рішення про відмову в призначенні компенсації Відділом не приймалося, оскільки відсутній предмет такого рішення.
30.01.2026 року та 10.03.2026 року ухвалами Дніпропетровського окружного адміністративного суду продовжено строк розгляду справи.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 .
13.10.2025 року від імені ОСОБА_1 до Відділу соціального захисту населення Солонянської селищної ради Дніпропетровської області було подано заяву, в якій заявник просить надати відповідь на питання: Чи має заявник право на грошову компенсацію належним на отримання житла згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 19.10.2016 року №719. Заявник не є особою з інвалідністю внаслідок війни І та ІІ групи.
Листом Відділу соціального захисту населення Солонянської селищної ради Дніпропетровської області від 14.10.2025 року №280/02-08 на звернення позивача було повідомлено, що відповідно до пунктів 2 та 3 Порядку виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.10.2016 № 719, право на грошову компенсацію мають виключно: особи з інвалідністю внаслідок війни I та II групи; члени сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України.
Позивач вважає бездіяльність відповідача щодо непризначення ОСОБА_1 грошової компенсації за належне для отримання житло та рішення відповідача про відмову у виплаті грошової компенсації (відповідь на звернення від 14.10.2025 року №280/02-08 протиправними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно із ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, зокрема, належить: облік громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов; розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності.
Громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.
З числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення житлових умов, складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень.(ст. 43 Житлового кодексу України)
Виплата грошової компенсації передбачена в порядку черговості взяття на квартирний облік за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на виплату такої грошової компенсації.
Статтею 48-1 Житлового кодексу України встановлено, що порядок та розмір надання громадянам грошової компенсації за належні їм для отримання жилі приміщення визначаються Кабінетом Міністрів України.
За положенням частини 2 статті 97 Бюджетного кодексу України порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам визначаються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2016 року №719 затверджено Порядок виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також членів їх сімей. Цей Порядок визначає умови та механізм виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для сімей осіб, визначених пунктами 2-5 частини першої статті 10-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", для осіб з інвалідністю I-II групи, яка настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, визначених пунктами 11-14 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", та які потребують поліпшення житлових умов, включені до списків осіб, які користуються правом позачергового (першочергового) одержання жилих приміщень, за місцем проживання відповідно до законодавства за категоріями, встановленими в пунктах 2 і 3 цього Порядку.
Право на отримання грошової компенсації відповідно до цього Порядку № 719 мають особи з інвалідністю I-II групи, інвалідність яких настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, визначених пунктами 11-14 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", які перебувають на квартирному обліку . Грошова компенсація виплачується у повному обсязі в порядку черговості відповідно до дати взяття на квартирний облік та з урахуванням категорії одержувача грошової компенсації для членів сімей осіб, визначених пунктом 2 цього Порядку, за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для сімей осіб, визначених пунктами 2-5 частини першої статті 10-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", для осіб з інвалідністю I-II групи, яка настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, визначених пунктами 11-14 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", та які потребують поліпшення житлових умов.
За рішенням виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної в місті (у разі її утворення) ради або за розпорядженням голови районної, районної в м. Києві держадміністрації утворюється комісія щодо розгляду заяв членів сімей осіб, які загинули (пропали безвісти), померли, та осіб з інвалідністю про призначення грошової компенсації. Заяву про призначення грошової компенсації член сім`ї особи, яка загинула (пропала безвісти), померла, особа з інвалідністю або їх законний представник чи уповноважена особа подають в паперовій чи в електронній формі (за наявності технічної можливості) до структурного підрозділу районних, районних у м. Києві держадміністрацій, на який покладено функції з питань ветеранської політики, виконавчих органів сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад за місцем перебування на квартирному обліку. Місцевий орган протягом десяти робочих днів з дня прийняття заяви про призначення грошової компенсації з усіма необхідними документами вносить до комісії подання про виплату грошової компенсації. Комісія протягом п`яти робочих днів з дня надходження подання розглядає його по суті і в присутності заявника (його законного представника чи уповноваженої особи), заявника, який перемістився, приймає рішення щодо призначення (відмови в призначенні/виплаті) грошової компенсації. Комісія відмовляє заявнику в призначенні грошової компенсації з підстав, визначених п. 14 Порядку, зокрема, особа з інвалідністю не брала безпосередню участь в антитерористичній операції та/або здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, та/або у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України (відсутні документи, визначені у підпунктах 3 і 4 пункту 8 цього Порядку). Особа з інвалідністю не належить до осіб, визначених у пунктах 11-14 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Заявник має право оскаржити рішення комісії у судовому порядку.
Постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2018 № 214 затверджений Порядок виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей. Цей Порядок визначає умови та механізм виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення сім`ям учасників бойових дій на території інших держав, визначених в абзаці першому пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам з числа учасників бойових дій на території інших держав, яким до 1 червня 2024 р. встановлено I-II групу інвалідності, яка настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних із перебуванням у цих державах, визначеним пунктом 7 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" , які потребують поліпшення житлових умов і до 1 червня 2024 р. включені до списків осіб, які користуються правом позачергового (першочергового) одержання жилих приміщень, за місцем проживання відповідно до законодавства за категоріями, встановленими у пунктах 2 і 3 цього Порядку . За рішенням виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної в місті (у разі її утворення) ради або за розпорядженням голови районної, районної в м. Києві держадміністрації утворюється комісія щодо розгляду заяв членів сімей осіб, які загинули (пропали безвісти), померли, та осіб з інвалідністю про призначення грошової компенсації .
Заяву про призначення грошової компенсації член сім`ї особи, яка загинула (пропала безвісти), померла, особа з інвалідністю або їх законний представник чи уповноважена особа подають в паперовій чи електронній формі (за наявності технічної можливості) до структурного підрозділу районної, районної у м. Києві держадміністрації, на який покладено функції з питань ветеранської політики, виконавчого органу сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її утворення) ради за місцем перебування на квартирному обліку. Якщо органом місцевого самоврядування або військово-цивільною адміністрацією утворено центр надання адміністративних послуг, заява та необхідні документи можуть подаватися через такий центр. Місцевий орган протягом десяти робочих днів з дня прийняття заяви про призначення грошової компенсації з усіма необхідними документами вносить до комісії подання про виплату грошової компенсації. Комісія протягом п`яти робочих днів з дня надходження подання розглядає його по суті і в присутності заявника (його законного представника чи уповноваженої особи), заявника, який перемістився, приймає рішення про призначення (відмову в призначенні/виплаті) грошової компенсації.
Отже, вищевказаними постановами КМУ передбачено, що для призначення грошової компенсації особи, перелік яких наведений у постановах, звертаються з відповідними заявами з чітко визначеним переліком документів до структурного підрозділу районних держадміністрацій, на які покладено функції з питань ветеранської політики, виконавчих органів сільських, селищних, міських, районних у місті рад, або до центру надання адміністративних послуг за місцем перебування на квартирному обліку. В подальшому місцеві органи влади вносять подання про виплату грошової компенсації до комісій, які створюються для розгляду заяв за рішенням виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної в місті (у разі її утворення) ради або за розпорядженням голови районної, районної в м. Києві держадміністрації. Комісія протягом п`яти робочих днів з дати надходження подання розглядає його по суті та приймає рішення про призначення або відмову в призначенні/виплаті грошової компенсації.
В подальшому рішення про призначення (відмови в призначенні/виплаті) грошової компенсації, комісія надсилає обласній та Київській міській держадміністраціям (військовій адміністрації) із зазначенням розміру призначеної/перерахованої грошової компенсації, або підстави відмови у призначенні/виплаті грошової компенсації. Рішення про відмову у призначенні грошової компенсації можна оскаржити у судовому порядку.
В даному випадку позивач звернувся до Відділу соціального захисту населення Солонянської селищної ради Дніпропетровської області із зверненням в якому просив надати відповідь на питання: Чи має заявник право на грошову компенсацію належним на отримання житла згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 19.10.2016 року №719.
Вказане звернення позивача було розглянуто в порядку, передбаченому Законом «Про звернення громадян», надана відповідь у встановлений законом термін із роз`ясненням положень законодавства, якими врегульоване питання забезпечення позивача житлом.
Статтею 1 цього Закону України «Про звернення громадян» від 02 жовтня 1996 року №393/96-ВП закріплено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
За приписами статті 3 Закону України №393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Відповідно до частини 1 статті 15 Закону України №393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
Згідно статті 20 Закону України №393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Суд дійшов висновку, що відповідач не допустив протиправних дій або бездіяльності щодо розгляду звернення позивача. Незгода позивача з суттю наданої йому відповідачем за результатами розгляду звернення, не обумовлює визнання такої відмови протиправною. Вищевказані постанови КМУ передбачають, що за рахунок субвенції з державного бюджету можуть отримати грошову компенсацію для придбання житла тільки особи з інвалідністю внаслідок війни 1-2 груп, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції та членам сімей загиблих військовослужбовців (постанова Кабінету Міністрів України від 19.10.2016№ 719); учасники бойових дій з числа внутрішньо переміщених осіб та особам з інвалідністю внаслідок війни 3 групи з числа внутрішньо переміщених осіб (постанова Кабінету Міністрів України від 18.04.2018 № 280); особи з інвалідністю внаслідок війни 1-2 групи з числа учасників бойових дій на території інших держав та членам сімей загиблих військовослужбовців з їх числа (постанова Кабінету Міністрів України від 28.03.2018 № 214). 
З матеріалів справи вбачається, що позивач не звертався з відповідними заявами про призначення грошової компенсації з доданим обов`язковим переліком документів до органів, які вказані у постановах КМУ від 19.10.2016 № 719; від 18.04.2018 № 280; від 28.03.2018 № 214, що є передмовою розгляду питання грошової компенсації. 
Суд зазначає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Дослідивши обставини справи у відповідності до наведених правових норм, суд дійшов висновку, що відповідач у справі не порушував прав, свобод та інтересів позивача, відповідно, суд відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог.
Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

УХВАЛИВ:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Відділу соціального захисту населення Солонянської селищної ради Дніпропетровської області (Дніпропетровська область, селище Солоне, вул.Героїв України, 7, код ЄДРПОУ 44054631) про визнання протиправної бездіяльності, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв