ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

22.04.2026	м. Суми	Справа № 920/366/26	

Господарський суд Сумської області у складі:
судді Резніченко О.Ю.,
розглянув без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи
за позовом: Комунального некомерційного підприємства “Тростянецька міська лікарня” Тростянецької міської ради (вул. Нескучанська, 7, м. Тростянець, Сумська область, 42600, код ЄДРПОУ 01981508)
до відповідача: Приватного підприємства “Прогрес” (пр. Михайла Лушпи, 5/94, м. Суми, 40034, код ЄДРПОУ 30003388)
третя особа: Тростянецька міська рада (вул. Миру, буд. 6, м. Тростянець, Охтирський район, Сумська область, 42600, код ЄДРПОУ 24006361)
про усунення перешкод у користуванні комунальним майном та зобов`язання звільнити нежитлове приміщення

Стислий виклад позицій сторін по справі. Заяви, які подавались сторонами. Процесуальні дії, які вчинялись судом.
Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд зобов`язати Приватне підприємство “Прогрес” передати Комунальному некомерційному підприємству “Тростянецька міська лікарня” Тростянецької міської ради нежитлове приміщення, розташоване за адресою: Сумська область, м. Тростянець, вул. Нескучанська, буд. 7, 4 поверх стаціонарного відділення, загальною площею 19,99 кв. м, у вільному від майна та осіб стані шляхом фактичного звільнення приміщення та передачі його позивачу за актом приймання-передачі; стягнути з Приватного підприємства “Прогрес” на користь Комунального некомерційного підприємства “Тростянецька міська лікарня” Тростянецької міської ради судові витрати.
Позов обґрунтовано тим, що договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл та міста Тростянецького району від 01.07.2016 №5 (далі по тексту – договір оренди) укладений між сторонами закінчився 30.04.2022. 24.05.2022 сторони підписали акт приймання-передачі нерухомого майна за договором оренди, але відповідач майно позивачу не повертає протягом чотирьох років.
Відповідач позов не визнає у повному обсязі з огляду на те, що договір оренди є продовженим відповідно до п.5 постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 №634 «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану» (далі по тексту – постанова КМУ №634) на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану.
Крім цього, згідно із п.п.6.7. рішення Тростянецької міської ради від 02.06.2022 №138 були продовжені договори оренди комунального майна, строк дії яких завершується у період воєнного стану та чотири місяці з дати припинення чи скасування воєнного стану.
Також відповідач зазначає, що після підписання 24.05.2022 акту приймання-передачі сторони не вчинили будь-яких дій, спрямованих на припинення договору оренди, а навпаки позивач щомісячно виставляв рахунки, які відповідач оплачував.
Позивач 27.06.2022 прийняв наказ №212, згідно п.3 якого було продовжено строк дії договору оренди.
Третя особа позов підтримує у повному обсязі.
Рух справи. 
Ухвалою суду від 19.03.2026 було відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу без проведення судового засідання. Також ухвалою було залучено до участі у справі третю особу - Тростянецьку міську раду (вул. Миру, буд. 6, м. Тростянець, Охтирський район, Сумська область, 42600, код ЄДРПОУ 24006361).
30.03.2026 третьою особою подано до суду пояснення третьої особи щодо позову (вх.№1611 від 30.03.2026).
09.04.2026 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву від 03.04.2026 (вх №1258,1659), у якому, зокрема просить здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
17.04.2026 позивачем подано до суду відповідь на відзив від 17.04.2026 (вх №2021,1803).
Щодо клопотання відповідача про розгляд справи у порядку загального позовного провадження, яке міститься у відзиві на позовну заяву від 03.04.2026 (вх №1258,1659).
Відповідач обґрунтовує свою позицію тим, що позивач та третя особа свідомо замовчують обставини та існування документів, що мають значення для розгляду даної справи, що свідчить про те, що спрощений порядок не дозволяє повно та всебічно дослідити обставини справи.
За приписами ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує:
1) ціну позову;
2) значення справи для сторін;
3) обраний позивачем спосіб захисту;
4) категорію та складність справи;
5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо;
6) кількість сторін та інших учасників справи;
7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес;
8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Аналізуючи приписи ст. 247 ГПК України, слід зауважити, що на момент відкриття провадження по справі, судом було враховано всі обов`язкові умови п. 1-8 ч.3 ст. 247 ГПК України з урахуванням наданих матеріалів справи.
Так, судом було досліджено підстави та предмет позову, і встановлено, що дана справа не віднесена законом до таких, яка підлягає розгляду лише за правилами загального позовного провадження, і також не віднесена законом до малозначних справ. Крім того, позивач не заперечує проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.
Тому суд відмовляє в задоволенні зазначеного клопотання відповідача, яке міститься у відзиві на позовну заяву. Відтак справа підлягає подальшому розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Суд зазначає, що при розгляді справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, всім документально підтвердженим доводам, твердженням та запереченням сторін судом буде надана оцінка при розгляді справи по суті.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 
Комунальне некомерційне підприємство «Тростянецька міська лікарня» Тростянецької міської ради (далі – позивач) є балансоутримувачем нежитлового приміщення, що перебуває у комунальній власності Тростянецької міської територіальної громади та розташоване за адресою: Сумська область, м. Тростянець, вул. Нескучанська, буд. 7, 4 поверх стаціонарного відділення, загальною площею 19,99 кв. м (далі – приміщення).
01.06.2016 року між сторонами було укладено договір оренди №5, строк дії якого визначено до 31.05.2019 року.
На підставі рішення виконавчого комітету Тростянецької міської ради від 10.05.2019 №251 строк дії договору оренди було продовжено, що оформлено додатковою угодою №1, чинною до 30.04.2022 року.
Листом №01-14/650 від 29.04.2022 року відповідачу було запропоновано повернути Приміщення за актом приймання-передачі у зв`язку з пошкодженням майна лікарні внаслідок збройної агресії російської федерації.
24 травня 2022 року сторонами було підписано акт приймання-передачі (повернення) приміщення. Відповідач фактично не звільнив нежитлове приміщення та продовжує користуватися ним і здійснювати у ньому господарську діяльність.
З метою припинення користування комунальним майном позивач неодноразово звертався до відповідача з письмовими вимогами, а саме: лист-вимога №01-14/1533 від 01.05.2025 року; лист-вимога №01-14/2620 від 22.12.2025 року; вимога №01-14/46 від 07.01.2026 року.
Усі зазначені вимоги залишені відповідачем без виконання, приміщення не звільнене.
Також позивач зазначає, що Наказом Міністерства з питань реінтеграції окупованих територій України №390 «Про затвердження переліку територій і громад, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» від 22.12.2022 року визначено, що Тростянецька міська територіальна громада з 24.02.2022 року по 26.03.2022 року перебувала в окупації.
При цьому, зафільмованими і задокументованими є факти розстрілу будівель лікарні російськими танками (фото, відео додаються). Зазнав заклад пошкоджень і внаслідок воєнних дій при звільненні міста. Постраждали всі будівлі КНП.
Будівля поліклінічного відділення була не придатна до використання, в ньому почались (і тривають досі) відновлювальні роботи.
Внаслідок цього закладу довелося вирішувати питання облаштування робочих місць лікарів та медперсоналу поліклінічного відділення в інших корпусах. Крім того ремонтуються і ряд стаціонарних відділень.
Адміністрацією позивача заплановано проведення ремонтних робіт на поверсі, де знаходиться спірне приміщення з метою забезпечення належних умов функціонування закладу охорони здоров`я, однак незаконне перебування відповідача у приміщенні унеможливлює виконання таких робіт.
Орендар, попри завчасне попередження і особисту обізнаність про стан закладу, відмовляється звільнити приміщення.
Тому позивач був змушений звернутися до суду із цим позовом.
Законодавство, що підлягає застосуванню. Висновки суду.
Правове регулювання правовідносин, що виникли між сторонами, здійснюється Законом України «Про оренду державного та комунального майна», постановами Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 №483 «Деякі питання оренди державного та комунального майна», від 27.05.2022 №634 «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану».
Предметом спору у справі є вимога позивача про повернення нежитлового приміщення, розташованого за адресою: м. Тростянець, вул. Нескучанська, буд. 7. Заявляючи позов, позивач вважає, що договір оренди припинив свою чинність 30.04.2022 у зв`язку із закінченням строку, на який він укладений, а підстави для його автоматичного продовження відсутні, так як сторони 24.05.2022 підписали акт приймання-передачі зазначеного нерухомого майна від відповідача позивачу.
Тому, суду необхідно установити, чи є продовжений договір оренди з огляду на правове регулювання правовідносин згідно із постановою Кабінету Міністрів України №634.
Так, у пункті 5 постанови КМУ №634 (у редакції чинній станом на 27.05.2022) визначено, що договори оренди державного та комунального майна, строк дії яких завершується у період воєнного стану, вважаються продовженими на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану, крім випадку, коли балансоутримувач з урахуванням законодавства, статуту або положення балансоутримувача про погодження уповноваженим органом управління, до сфери управління якого належить балансоутримувач, за 30 календарних днів до дати закінчення договору оренди повідомив орендодавцю та орендарю про непродовження договору оренди з підстав, визначених статтею 19 Закону. Норма щодо продовження договору, встановлена цим пунктом, не застосовується до договорів, щодо яких рішення про їх продовження прийнято на аукціоні і аукціон оголошено до дати набрання чинності цією постановою. Для продовження договору оренди на строк, передбачений цим пунктом, заява орендаря та окреме рішення орендодавця не вимагаються.
Пунктом 16 постанови КМУ №634 установлено, що орендодавцям державного та комунального майна забезпечити нарахування орендної плати орендарям згідно з пунктом 1 цієї постанови, а також продовження та припинення договорів оренди відповідно до пункту 5 цієї постанови починаючи з 24 лютого 2022 року.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 15.10.2024 у справі № 920/910/23, за змістом визначених постановою КМУ № 634 положень автоматичне продовження договорів оренди державного та комунального майна, строк дії яких закінчується під час дії воєнного стану, починається з 24.02.2022, за таких умов:
- строк дії відповідних договорів завершується у період воєнного стану;
- відсутнє повідомлення балансоутримувача, з урахуванням законодавства, статуту або положення балансоутримувача про погодження уповноваженим органом управління, направленого за 30 календарних днів до дати закінчення договору оренди, орендодавцю та орендарю про непродовження договору оренди з підстав, визначених статтею 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".
Судом встановлено, що закінчення строку договору оренди від 01.07.2026 припало на час дії воєнного стану в Україні - 30.04.2022, який було введено та продовжено на підставі Указів Президента України від 24.02.2022 №64, від 14.03.2022 №133, від 18.04.2022 №259.
Підстави для відмови у продовженні договору оренди визначені статтею 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".
Так, відповідно до частини першої статті 19 цього Закону рішення про відмову у продовженні договору оренди може бути прийнято: у випадках, передбачених статтею 7 цього Закону; якщо орендоване приміщення необхідне для власних потреб балансоутримувача, які обґрунтовані у письмовому зверненні балансоутримувача, поданому ним орендарю; якщо орендар, який бажає продовжити договір оренди майна в порядку, встановленому частиною другою статті 18 цього Закону, не надав звіт про оцінку об`єкта оренди у визначений цим Законом строк; якщо орендар порушував умови договору оренди та не усунув порушення, виявлені балансоутримувачем або орендодавцем у строк, визначений у приписі балансоутримувача та/або орендодавця; якщо орендар допустив прострочення сплати орендної плати на строк більше трьох місяців; якщо орендар станом на дату довідки балансоутримувача, передбаченої частиною шостою статті 18 цього Закону, має заборгованість зі сплати орендної плати або не здійснив страхування об`єкта оренди, чи має заборгованість зі сплати страхових платежів.
Відповідно до пункту 114 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483, рішення про відмову в передачі в оренду відповідного об`єкта оренди може бути прийняте орендодавцем у випадку, зокрема, наявності обґрунтованих власних потреб уповноваженого органу управління та/або балансоутримувача, або потреб іншої бюджетної установи, що розміщена в будівлі, споруді, їх окремій частині.
Отже, відповідно до абзацу 2 частини першої статті 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у межах розумної та добросовісної поведінки орендодавець, може відмовити орендарю в продовженні договору оренди, повідомивши орендаря у строк за 30 календарних днів до дати закінчення договору оренди про наявність обґрунтованих власних потреб у використанні об`єкта оренди.
Форма такого повідомлення про відмову в продовженні договору оренди не визначена законодавством. Водночас за змістом наведених норм, таке повідомлення (звернення) у розумінні пункту 5 постанови КМУ № 634 повинно містити інформацію щодо волевиявлення орендодавця не продовжувати орендні відносини та обґрунтування необхідності використання об`єкта оренди саме для власних потреб з посиланням на конкретно визначені цілі такого використання, які повинні відповідати законодавству, а також статуту чи положенню. При цьому в розумінні наведених норм власними потребами можуть бути потреби у використанні об`єкта оренди з урахуванням його функціонального призначення для забезпечення здійснення статутної діяльності.
Повідомлення, в якому не зазначено про необхідність використання об`єкта оренди для власних потреб та не наведено обґрунтування необхідності такого використання, не відповідає вимогам абзацу 2 частини першої статті 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", оскільки орендар як більш уразлива сторона в таких правовідносинах має право вимагати дотримання щодо нього загальних засад цивільного законодавства, зокрема, справедливості, добросовісності та розумності.
Подібний висновок наведений у постанові Верховного Суду від 04.03.2025 у справі № 914/622/24.
Позивач є у цій справі балансоутримувачем та одночасно орендодавцем нерухомого майна за договором оренди.
Позивач у листі від 29.04.2022 №01-14/650 (а.с.30) повідомив відповідачу, що у зв`язку з тимчасовою окупацією території Тростянецької ОТГ з 24.02.2022 по 26.03.2022 року було завдано значних пошкоджень будівлям КНП “Тростянецька міська лікарня” Тростянецької міської ради. Зважаючи на це, адміністрація закладу повідомляє про те, що вищевказаний договір продовжуватися не буде.
Відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
В свою чергу, лист позивача від 29.04.2022 не відповідає вимогам статті 76 ГПК України щодо належності доказів, адже не містить відповідної інформації про відмову орендодавця від продовження орендних правовідносин з відповідачем з підстав, визначених статтею 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна". 
Також позивач зазначає у позові, що листи-вимоги про звільнення приміщення надсилалися відповідачу 01.05.2025 (а.с.33-34), 22.12.2025 (а.с.34), 07.01.2026 (а.с.35).
Суд зазначає, що ані лист орендодавця від 29.04.2022, ані листи орендодавця від 01.05.2025, 22.12.2025, 07.01.2026 не є доказом дотримання останнім визначених постановою КМУ № 634 положень про належне повідомлення орендаря про припинення договірних відносин в межах тридцяти денного строку до закінчення строку дії договору оренди, та відповідно не можуть бути підставою для припинення договору оренди.
Щодо акту приймання-передачі від 24.05.2022.
Матеріалами справи підтверджено та сторонами не заперечується факт підписання сторонами зазначеного акту, згідно якого відповідач передав нежитлове приміщення позивачу.
Однак, у матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують вчинення сторонами будь-яких дій, спрямованих на припинення дії договору.
Так, навпаки, відповідно до рішення виконавчого комітету Тростянецької міської ради від 02.06.2022 №138 вважаються продовженими договори оренди комунального майна, строк дії яких завершується у період воєнного стану та чотири місяці з дати припинення чи скасування воєнного стану.
27.06.2022 позивач, керуючись п.6 вищезазначеного рішення, згідно наказу №212 продовжив дію договору оренди з відповідачем на період воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану, однак, не пізніше 23 грудня 2022 року включно.
Формулювання у наказі позивача «однак, не пізніше 23 грудня 2022 року включно» не відповідає вимогам постанови КМУ № 634.
Відповідно до ч. 7 ст. 11 ГПК України у разі невідповідності правового акта правовому акту вищої юридичної сили суд застосовує норми правового акта вищої юридичної сили.
Крім цього, позивач після підписання акту приймання-передачі від 24.05.2022 продовжував виставляти, а відповідач оплачувати рахунки за орендоване приміщення (орендні платежі, відшкодування вартості комунальних послуг, господарських витрат та інше), що підтверджується фільтрованою випискою за період з 01.01.2022 по 25.03.2026, яка додана відповідачем до відзиву на позов.
Тому, суд дійшов висновку, що на підставі акту від 24.05.2022 не припинилися правовідносини між позивачем та відповідачем за договором оренди, а договір є продовженим в силу приписів п.6-1 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про оренду державного та комунального майна", п.п. 5, 16 постанови КМУ № 634.
Таким чином, вимоги позивача є необгрунтованими, а позов задоволенню не підлягає.
Розподіл судових витрат між сторонам.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Враховуючи те, що судом відмовлено у позові повністю, то витрати із сплати судового збору в розмірі 3328 грн 00 коп. покладаються на позивача. 
Керуючись ст. ст.123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. У позові Комунального некомерційного підприємства “Тростянецька міська лікарня” Тростянецької міської ради до відповідача: Приватного підприємства “Прогрес”, третя особа: Тростянецька міська рада, про усунення перешкод у користуванні комунальним майном та зобов`язання звільнити нежитлове приміщення – відмовити повністю.

2. Судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3328 грн 00 коп. покласти на позивача.

3. Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Згідно з ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22.04.2026.

Суддя	О.Ю. Резніченко