Справа № 161/5770/25 
Провадження № 2/161/2079/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2026 року м. Луцьк
Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого - судді Антіпової Т.А.
за участю секретаря судового засідання Семенової І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду у місті Луцьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, Виконавчий комітет Луцької міської ради, як орган опіки та піклування, про визнання батьківства та стягнення аліментів,-
В С Т А Н О В И В :
28 березня 2025 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; внести зміни до актового запису про народження №0663011/00/АU/2022/694340 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який складений відділом реєстрації актів цивільного стану в Любліні 09.05.2022 року, зазначивши батьком дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України; стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28 квітня 2025 року до досягнення дитиною повноліття.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що в січні 2021 року вона познайомилася з відповідачем та згодом вони почали зустрічатися. В липні 2021 року вона завагітніла, про що одразу повідомила відповідача, який сприйняв цю новину позитивно та зрадів.
21.03.2022 року, вона, через повномасштабне вторгнення російської федерації, виїхала до Польщі, при цьому, відповідач її проводжав в дорогу.
ІНФОРМАЦІЯ_3 в місті ОСОБА_4 (Польща) вона народила доньку, про що повідомила відповідача, який, дізнавшись про це, був дуже радий, сам образ ім`я своїй дочці – ОСОБА_5 , про що повідомив по телефону. 
09.05.2022 року відділ реєстрації актів цивільного стану в ОСОБА_4 зареєстрував народження дитини – доньки ОСОБА_5 . 
Додатково зазначає про те, що відповідач ніколи не заперечував того, що він є батьком дитини, навпаки, з його дій було зрозуміло, що саме він є батьком ОСОБА_5 .
Так, повернувшись після пологів до свого помешкання в м. Любліні, вона отримала від відповідача гроші в розмірі 200 євро та в подальшому, відповідач систематично надавав їй кошти для їх дитини, також, після народження доньки, він прислав до ОСОБА_4 дитячий одяг для доньки.
30.05.2022 року вона разом із відповідачем, як батьки дитини, брали участь в обряді її хрещення, який був проведений в м. Луцьку, куди вона разом з донькою спеціально приїхала із ОСОБА_4 .
В 2023 році вона разом з донькою повернулась остаточно до м. Луцька, де відповідач постійно приймав участь в житті дитини.
17.04.2024 року вони з відповідачем одружилися. Проте, навіть після одруження, відповідач відмовляється в добровільному порядку подати заяву про визнання себе батьком дитини після її народження, тому вона змушена звернутися до суду.
Зазначає, що відповідно до Повного витягу з актового запису про народження № 0663011/00/AU/2022/694340, складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Любліні 09.05.2022 року «На підставі ст. 61 розділ 2 Закону від 28 листопада 2014 року – Право про акти цивільного стану (Вісник законів за 2021 рік, розділ 709 зі змінами), встановлено прізвище ОСОБА_6 як прізвище батька та його прізвище при народженні та за заявою особи, яка повідомила про народження, ім`я ТЕОДОР як ім`я батька дитини».
Тобто, фактично, дитина зареєстрована за положеннями країни, в якій народилась – Польщі, які є аналогічними положенням законодавства України, ст. 135 Сімейного кодексу України. 
Окрім цього, зазначає про те, що після одруження відповідач був мобілізований до Збройних Сил України, після чого, під час участі у бойових діях він отримав важке поранення, на теперішній час проходить лікування.
Незважаючи на такі обставини, до початку лютого 2025 року, відповідач надавав кошти позивачу на утриманні спільної дитини, але після лютого 2025 року припинив це робити.
Зазначає про те, що шлюб між сторонами не було розірвано, проте члени родини чоловіка негативно до неї ставляться та всіляко перешкоджають їх спілкуванню з чоловіком. Окрім того, родина також негативно впливає на чоловіка в питанні їх спільної доньки, заперечуючи сам факт його батьківства та необхідність брати участь в її утриманні та вихованні. 
Посилається на те, що донька проживає разом із нею та фактично перебуває на її утриманні.
Отже, з огляду на те, що відповідач припинив надавати грошову допомогу на утримання спільної дитини, вона вимушена звернутися до суду також із позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання їх спільної малолітньої дитини.
При визначенні розміру аліментів, які позивач просить стягнути з відповідача, вона просить суд врахувати те, що їх спільна донька, є дитиною з інвалідністю з діагнозом: «вроджене двостороннє незрощення верхньої губи, твердого і м`якого піднебіння», що вимагає її постійного лікування, в тому числі оперативного втручання і реабілітації, що вимагає певних грошових витрат. З огляду на дані обставини, просила суд стягувати з відповідача аліменти на малолітню дитину в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
Відповідно до ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.04.2025 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с. 27). 
Відповідно до ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.05.2025 року було замінено у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, - Службу у справах дітей Луцької міської ради, на Виконавчий комітет Луцької міської ради, як орган опіки та піклування (а.с. 38-39).
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 липня 2025 року клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі залишено без задоволення (а.с. 69-71).
17.07.2025 року представником позивача подано до суду заяву про виправлення описки в резолютивній частині позовної заяви ОСОБА_1 , відповідно до якої викладено пункт 3 прохальної частини позовної заяви в наступній редакції: «Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,на користь ОСОБА_1 аліменти на утриманні доньки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28 березня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття» (а.с. 73). 
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 липня 2025 року клопотання позивача ОСОБА_1 про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи - задоволено. Призначено у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, Виконавчий комітет Луцької міської ради, як орган опіки та піклування, про визнання батьківства та стягнення аліментів, судову молекулярно-генетичну експертизу, на вирішення експертів поставлено наступне питання: чи є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , біологічним батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , матір`ю якої є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ?» (а.с. 77-78).
05.11.2025 року до суду надійшов висновок експерта від 30.10.2025 року № СЕ-19/103-25/11116-БД (а.с. 79-96).
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 листопада 2025 року поновлено провадження у справі, призначено підготовче засідання у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, Виконавчий комітет Луцької міської ради, як орган опіки та піклування, про визнання батьківства та стягнення аліментів (а.с. 97).
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.01.2026 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, Виконавчий комітет Луцької міської ради, як орган опіки та піклування, про визнання батьківства та стягнення аліментів, до судового розгляду по суті на 10 лютого 2026 року на 14 годину 00 хвилин (а.с. 120).
В судове засіданні 10 лютого 2026 року представник позивача не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просили також врахувати судом понесені позивачем витрати на оплату судово-генетичної експертизи в розмірі 22014,84 грн., які стягнути з відповідача на користь позивача (а.с. 122). 
Представник відповідача в судове засідання також не з`явився, надав суду письмову заяву, відповідно до якої просив проводити розгляд справи без його участі та просив врахувати позицію відповідача щодо позовних вимог ОСОБА_1 , а саме: зазначає про часткове визнання позовних вимог в частині визнання батьківства; внесення змін до актового запису про народження; та права позивача на стягнення аліментів. Проте, в частині визначення позивачем розміру аліментів в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку, вважають, що розмір 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), як це передбачено ст. 183 Сімейного кодексу України, буде достатньою, із врахуванням того, що відповідно до наявних у матеріалах справи доказах, відповідач, після численних поранень вже майже рік лікується в медичних закладах та потребує тривалої і вартісної реабілітації (а.с. 123). 
Представник органу опіки та піклування Луцької міської ради – Андрусік О.А., також подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та додатково зазначила про те, що, оскільки відповідач визнає батьківство щодо малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отже орган опіки та піклування не заперечує проти задоволення позовних вимог щодо визнання ОСОБА_2 батьком дитини та внесення відповідних змін в актовий запис про народження дитини. Спір щодо стягнення аліментів просила вирішити на розсуд суду із врахуванням інтересів дитини (а.с. 124). 
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. 
Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи у їх сукупності і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в місті Люблін (Республіка Польща) народилась ОСОБА_3 , що підтверджується повним витягом з актового запису про народження номер 0663011/00/AU/2022/694340 від 09 травня 2022 року, виданим Відділом Реєстрації Актів Цивільного Стану у Любліні Люблінського воєводства. Згідно змісту вказаного повного витягу з актового запису про народження батьком ОСОБА_3 , що народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 в місті Люблін, Республіка Польща, є ОСОБА_8 , матір`ю є ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженка м. Луцька. Копія повного витягу з актового запису про народження номер 0663011/00/AU/2022/694340 від 09 травня 2022 року із завіреним перекладом із польської мови додається (а.с. 8-10).
Частиною 8 ст. 95 ЦПК України встановлено, що іноземний офіційний документ, що підлягає дипломатичній або консульській легалізації, може бути письмовим доказом, якщо він легалізований у встановленому порядку. Іноземні офіційні документи визнаються письмовими доказами без їх легалізації у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Україна та Республіка Польща є учасниками Гаазької Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 5 жовтня 1961 року. Стаття 3 Гаазької Конвенції передбачає, що єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Однак дотримання згаданої в попередній частині формальної процедури не може вимагатися, якщо закони, правила або практика, що діють в державі, в якій документ представлений, або угода між двома чи декількома договірними державами відміняють чи спрощують дану формальну процедуру або звільняють сам документ від легалізації.
Так, 24 травня 1993 року був підписаний Договір між Україною і Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах, який був ратифікований 04 лютого 1994 року і набув чинності 14 серпня 1994 року. Стаття 15 даного Договору передбачає, що документи, які підготував або засвідчив відповідний орган однієї з Договірних Сторін, скріплені гербовою печаткою і підписом уповноваженої особи, мають силу документа на території іншої Договірної Сторони без потреби будь-якого іншого засвідчення. Це стосується також копій і перекладів документів, які засвідчені відповідним органом. Документи, які на території однієї з Договірних Сторін визнаються офіційними, вважаються такими ж на території іншої Договірної Сторони.
Дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 19).
17 квітня 2024 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем м. Луцька, та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженкою м. Луцька, Луцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було зареєстровано шлюб, актовий запис № 289. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини « ОСОБА_10 » (а.с. 12).
Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту передбачені ст. 16 ЦК України.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази надаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.3,4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України).
Виходячи з положень, викладених в частині 1 статті 82 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. 
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 батьком дитини та внесення змін до актового запису про народження дитини, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Так, як було встановлено під час розгляду справи, відповідачем визнаються позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині в повному обсязі.
Відповідно до частини 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
В той же час, з дослідженого повного витягу з актового запису про народження номер 0663011/00/AU/2022/694340 від 09 травня 2022 року, виданого Відділом Реєстрації Актів Цивільного Стану у Любліні Люблінського воєводства, вбачається, що на підставі ст. 61 розд. 2 Закону від 28 листопада 2014 року - Право про акти цивільного стану (Вісник законів за 2021 рік, розділ 709 зі змінами) встановлено прізвище ОСОБА_6 як прізвище батька та його прізвище при народженні та за заявою особи, що повідомила про народження, ім`я ТЕОДОР як ім`я батька дитини (а.с. 9-зворотній бік).
Відповідно до ст. 7 Конвенції про права дитини дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.
Частиною першою статті 9 вказаної Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.
Отже, саме в інтересах дитини знати свого батька, а також отримувати від нього піклування та мати можливість на спілкування з ним.
Відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. У разі смерті матері, а також за неможливості встановити місце її проживання чи перебування запис про матір та батька дитини провадиться відповідно до цієї статті, за заявою родичів, інших осіб або уповноваженого представника закладу охорони здоров`я, в якому народилася дитина.
В той же час ст. 128 СК України визначено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.
Таким чином, судом взято до уваги те, що сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст. 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.
Так, як вбачається з Висновку експерта № СЕ-19/103-25/11116-БД від 30.10.2025 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , може бути біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю якої є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Ймовірність даної події становить не менше ніж 99,9999999999% (а.с. 80-83).
Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до статей 213, 215 ЦПК рішення щодо визнання батьківства має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. 
Отже, з огляду на висновок експерта № СЕ-19/103-25/11116-БД від 30.10.2025 року, враховуючи при цьому визнання відповідачем позовних вимог в частині визнання його батьком малолітньої дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в цій частини позову. 
Відповідно до ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.
Як вбачається з матеріалів справи малолітня дитини – ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Люблін (Республіка Польща).
Підстави та умови, порядок визнання та виконання рішень між державами Україна та Польща закріплено у Договорі між Україною і Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах, який підписано 24.05.1993, ратифіковано постановою Верховної Ради №3941-XII від 04.02.1994 та набув чинності 14.08.1994 (далі - Договір між Україною і Республікою Польща). 
Так, відповідно до положень статті 15 Договору між Україною і Республікою Польща, документи, які підготував або засвідчив відповідний орган однієї з Договірних Сторін, скріплені гербовою печаткою і підписом уповноваженої особи, мають силу документа на території іншої Договірної Сторони без потреби будь-якого іншого засвідчення. Це стосується також копій і перекладів документів, які засвідчені відповідним органом. Документи, які на території однієї з Договірних Сторін визнаються офіційними, вважаються такими ж на території іншої Договірної Сторони.
Згідно з положеннями статті 17 Договору між Україною і Республікою Польща визначено, що пересилка рішень, що стосуються громадянського стану Договірні Сторони пересилають одна одній копії правомірних рішень, що стосуються громадянського стану громадян іншої Договірної Сторони.
Водночас, статтею 16 Договору між Україною і Республікою Польща передбачено пересилку актів громадянського стану, відповідно до якої відповідні органи Договірних Сторін пересилають одна одній виписки з записів актів громадянського стану, які стосуються громадян іншої Договірної Сторони. Безкоштовна пересилка цих виписок відбувається негайно після виконання запису акта громадянського стану. Положення пункту 1 застосовуються також у випадках внесення змін в записи актів громадянського стану щодо громадян іншої Договірної Сторони. В такому разі виписки з записів актів громадянського стану пересилаються з внесеними змінами. Відділи запису актів громадянського стану однієї Договірної Сторони пересилають за клопотанням установ юстиції іншої Договірної Сторони виписки з записів актів громадянського стану. Клопотання громадян однієї Договірної Сторони про висилку свідоцтв про реєстрацію актів громадянського стану можна пересилати безпосередньо відповідному відділу запису актів громадянського стану іншої Договірної Сторони. Особа, що звертається з клопотанням, отримує ці документи за посередництвом дипломатичного представництва або консульської установи тієї Договірної Сторони, орган якої видав ці документи, при стягненні належної сплати.
Відповідно до ч. 1 ст. 48 Договору між Україною і Республікою Польща винесені судами однієї Договірної Сторони рішення з цивільних немайнових справ, що набрали законної сили, а в справах, що стосуються батьківських прав, рішення, що не набрали законної сили, але підлягають негайному виконанню, визнаються на території іншої Договірної Сторони без проведення дій про визнання, якщо суди іншої Договірної Сторони не винесли раніше правомірного рішення в тій самій справі, або якщо не були виключно компетентні, на підставі цього Договору, а у випадку відсутності такого врегулювання в Договорі - на підставі чинного законодавства цієї Договірної Сторони.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 49 Договору між Україною і Республікою Польща за умов, передбачених цим Договором, Договірні Сторони визнають і виконують на своїй території рішення, винесені на території іншої Договірної Сторони, а саме: рішення судів з цивільних справ.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 щодо визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на утримання малолітньої дитини аліментів в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження.
Обов`язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплений ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов`язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України).
Відповідно до ст. 180, 181, 182, 183, 184 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватись, як аліменти на дитину, визначається судом, але не може бути меншою ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
4)інші обставини, що мають істотне значення.
Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року передбачено, що згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.
Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Так, відповідно до медичного висновку № 124 про дитину-інваліда віком до 18 років від 17.05.2023 року, спільна донька сторін – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має вроджене двостороннє незрощення верхньої губи, твердого і м`якого піднебіння Наявне захворювання відповідає розділу XIV, пункту 3 підпункту 3.8 Переліку медичних показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів до 18 років (а.с. 22).
Відповідно до Індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю № 188 від 17.05.2023 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 17.05.2023 року має інвалідність (а.с. 20-21).
Разом з тим, судом під час судового розгляд справи було встановлено і підтверджено матеріалами справи, що відповідач по справі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 (старший солдат), де проходив службу на посаді оператора-вогнеметника, призваний 15.04.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.57-59).
В зв`язку із захистом Батьківщини отримав тяжку вибухову травму (11.12.2024 року) ВОСП шийного відділу хребта, багатоуламковий перелом лівого поперечного відростку, дужки та остистого відростка С5 хребця; забій спинного мозку важкого ступеня на рівні шийного відділу з порушенням органів малого тазу. ISNCSCI C2, AIS-C. ВОСП нижньої щелепи. Стан після МОС нижньої щелепи від 19.12.2024 року. Потребує реабілітації у Комунальному підприємстві «Рівненський обласний госпіталь ветеранів війни» Рівненської обласної ради на строк не менше 15 календарних днів, що підтверджується Довідкою ВЛК № 2025-0630-1108-1400-3 від 30.06.2025 року (а.с.62-63). 
Як вбачається з Виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 3368 від 30.06.2025 року, пацієнт ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має наступний функціональний стан: ISNCSCI C2, AIS-C, SCIM 34 бали; пацієнт частково залежний від сторонньої допомоги в мобільності, побуті та самообслуговуванні; мобільність в ліжку виконує самостійно; пересідає на крісло колісне самостійно, безпечно, під наглядом; одягає верхню та нижню частини тіла самостійно, використовуючи адаптивні пристрої; основний засіб пересування – крісло з електроприводом; менеджмент кишківника врегульований, потребує медикаментозної підтримки; менеджмент сечового міхура – функціонує постійний уретральний катетер Фолія (а.с. 60-61). 
Відповідно до Довідки військово-лікарської комісії від 24.09.2025 року № 2025-0924-1413-3212-0 старший солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , потребує тривалого лікування протягом 60 календарних днів (а.с. 107).
Станом на день розгляду справи, стан здоров`я відповідача не покращився, він продовжує перебувати на лікуванні.
Отже, з урахуванням вимог діючого законодавства, письмових доказів, наявних в матеріалах справи, при визначенні розміру аліментів, що підлягає стягненню, суд враховує той факт, що дитина проживає з матір`ю, є дитиною - інвалідом, потребує постійного медичного нагляду та лікування, при цьому, суд також враховує стан здоров`я відповідача, який після отриманої вибухової травми, яку отримав при захисті Батьківщини, отримав тяжку вибухову травму (11.12.2024 року) ВОСП шийного відділу хребта, багатоуламковий перелом лівого поперечного відростку, дужки та остистого відростка С5 хребця; забій спинного мозку важкого ступеня на рівні шийного відділу з порушенням органів малого тазу. ISNCSCI C2, AIS-C. ВОСП нижньої щелепи, та по теперішній час перебуває на лікуванні та потребує тривалої реабілітації. 
Відповідно до відомостей Пенсійного фонду України щодо ОСОБА_2 , вбачається що сума фактично отриманого ним заробітку/доходу, зокрема, за 2025 рік становить 1 462 595,40 грн. (а.с. 112-113). 
З огляду на викладене, матеріальне становище відповідача та його реальну спроможність сплачувати аліменти, враховуючи пріоритетність інтересів дитини, на користь якої стягуються аліменти, визначений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, матеріальне становище сторін, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів на утримання: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів доходу (заробітку) відповідача, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.
На думку суду, з огляду на розмір отриманого відповідачем доходу, такий розмір аліментів буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, її фізичного розвитку, підтримки життєдіяльності на достатньому рівні. 
Згідно з ч. 1 ст.191СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України), витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (пункт 2 частини третьої статті 133 ЦПК України).
Так, до матеріалів справи представником позивача додано Договір № 13/1500127-10 від 25.09.2025 року про надання послуг, укладений між Волинським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України та ОСОБА_1 , відповідно до якого Волинський науково-дослідний експертно-криміналістичний центр МВС України (Виконавець) зобов`язався за письмовим зверненням замовника – ОСОБА_1 надати послуги з Проведення судової експертизи в цивільних, господарських, адміністративних справах, у виконавчому провадженні: експертиза молекулярно-генетичні, а замовник зобов`язується оплатити такі послуги.
Відповідно до пункту 3.3. розділу 3 Даного Договору «Вартість послуг та порядок розрахунків» загальна вартість наданих послуг згідно зі Специфікацією та Протоколом погодження договірної ціни становить 22 014, 84 грн., у тому числі ПДВ 20% - 3669,14 грн. (а.с. 101-104).
29.09.2025 року позивач оплатила послуги експертної установи у визначеному Договором № 13/1500127-10 від 25.09.2025 року розмірі - 22 014, 84 грн., у тому числі ПДВ 20% - 3669,14 грн., що підтверджується рахунком – фактурою № 1500127-10 від 25.09.2025 року та копією квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №420 від 25.09.2025 року на суму 22014,90 грн. (а.с. 105-106).
Враховуючи викладене, відповідно до положень ст. ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення витрати за проведення судово-генетичної експертизи в розмірі 22 014 (двадцять дві тисячі чотирнадцять) гривень 84 копійки.
Оскільки позов задоволено, то у відповідності з вимогами, передбаченими статтею 141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 в дохід держави в розмірі 1 211,20 грн.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Керуючись ст. ст.10-13, 77-81, 141, 260, 263-265,280, 281, 352, 354, п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, Виконавчий комітет Луцької міської ради, як орган опіки та піклування, про визнання батьківства та стягнення аліментів – задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Внести зміни до актового запису про народження №0663011/00/АU/2022/694340 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який складений відділом реєстрації актів цивільного стану в Любліні 09.05.2022 року, зазначивши батьком дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_2 .
Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти на утримання дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28 березня 2025 року до досягнення дитиною повноліття. 
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір в дохід держави в розмірі 1 211 (однієї тисячі двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , витрати за проведення судово-генетичної експертизи в розмірі 22 014 (двадцять дві тисячі чотирнадцять) гривень 84 копійки. 
Рішення суду в частині стягнення аліментів на дитину у межах суми платежу за один місяць допустити до обов`язкового негайного виконання.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду .
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Волинського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 23 лютого 2026 року.

Суддя: Т.А. Антіпова