Справа № 131/51/26
Провадження № 2/131/26/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.02.2026  	м. Іллінці 	

Іллінецький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Коваля А.М.,
за участю секретаря судового засідання Чех Л.В.,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, третя особа: приватний нотаріус Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Таранюк Тарас Євгенович, 

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду із вищевказаною позовною заявою, яку мотивували тим, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 відкрилася спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1 . Спадкоємцями першої черги стали діти померлого від першого шлюбу (відповідачі) та троє дітей, народжених від фактичних шлюбних стосунків із ОСОБА_1 . На момент заведення спадкової справи №63/2021 відомості про батька дітей ОСОБА_8 були внесені до реєстрів лише зі слів матері (згідно зі ст. 135 СК України), що не давало їм права на спадкування. Через відсутність офіційних доказів родинних стосунків, 14 лютого 2024 року нотаріус видав свідоцтва про право на спадщину на все майно лише на ім`я відповідачів. Проте рішенням суду від 06 березня 2025 року у справі №133/675/24 факт батьківства ОСОБА_7 щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 було встановлено офіційно, а відповідні зміни внесені до актових записів про народження. Попри наявність нових свідоцтв про народження, нотаріус 09 грудня 2025 року відмовив у видачі спадщини через те, що майно вже оформлене на відповідачів, які в добровільному порядку перерозподіляти частки відмовляються. Оскільки позивачі на час відкриття спадщини були неповнолітніми, вони вважаються такими, що прийняли спадщину автоматично згідно з ч. 4 ст. 1268 ЦК України, а тому мають законне право на 1/5 частку майна кожен. У зв`язку із цим позивачі просять внести зміни до свідоцтва про право на спадщину від 14 лютого 2024 року, виданого нотаріусом ОСОБА_12 на ім`я ОСОБА_5 та ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_7 , шляхом видачі нових свідоцтв на 1/5 частку спадкового майна кожному з дітей: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Позивачі в судове засідання не з`явилися, однак їх представник ОСОБА_13 , позивач ОСОБА_1 подали до суду заяви, в яких просили розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги задовольнити.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, однак їх представник ОСОБА_14 подав до суду заяву, в якій просив провести судове засідання без їхньої участі, щодо задоволення позовних вимог не заперечують.
Третя особа, приватний нотаріус Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Таранюк Т.Є. в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просив розглянути рішення на розсуд суду.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Враховуючи зазначені вище положення, а також те, що сторони скористались своїм правом, врегульованим ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному підготовчому засіданні на підставі доказів наявних у справі.
Згідно з ч. ч. 3-4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні та задоволення позову з таких підстав.
Так, судом встановлено, згідно з копією свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , серії НОМЕР_1 від 12.06.2025 року, ОСОБА_7 є його батьком, мати – ОСОБА_15 . Згідно з копією свідоцтва про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_2 від 12.06.2025 року, ОСОБА_7 є його батьком, мати – ОСОБА_15 . Згідно з копією свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_3 , ОСОБА_7 є його батьком, мати – ОСОБА_15 . Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 28.12.2020 року, ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (актовий запис від 28.12.2020 року).
Згідно із копією рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 06 березня 2025 року у справі №133/675/24, було визнано ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 . Відповідно до копії акта обстеження житлово-побутових умов від 04.01.2021 року, ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали разом із батьком ОСОБА_7 до дня його смерті за адресою: АДРЕСА_1 .
У приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Таранюка Т.Є. було заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_7 (№63/2021) за заявами відповідачів. На підставі матеріалів справи було видано свідоцтво про право на спадщину за законом №346 від 14 лютого 2024 року на ім`я ОСОБА_5 та свідоцтво про право на спадщину за законом №347 від 14 лютого 2024 року на ім`я ОСОБА_6 , Спадщина складається з житлового будинку площею 73,00 кв.м (житлова – 39,60 кв.м) з господарськими будівлями та спорудами (веранда, сарай, погріб, майстерня, кухня, вбиральня, колодязь та огорожа), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на об`єкт підтверджується свідоцтвом №1769 від 14.02.1991, зареєстрованим у Тульчинському МБТІ, а технічні характеристики – техпаспортом від 17.11.2023. Майно належало матері спадкодавця – ОСОБА_16 (померла ІНФОРМАЦІЯ_10 ), після якої спадщину прийняв її син ОСОБА_7 , проте не встиг оформити право власності до дня своєї смерті. Вказане підтверджується копією спадкової справи №63/2021 та копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №64154314 від 30.03.2021 року.
В інтересах неповнолітніх дітей до нотаріуса звернулася ОСОБА_15 , однак їй листом №414/01-16 від 09.12.2025 було повідомлено, що свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок вже були видані 14 лютого 2024 року спадкоємцям, які надали докази родинних відносин. У зв`язку з подальшим підтвердженням факту родинних відносин ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зі спадкодавцем, позивачці було роз`яснено необхідність звернутися до компетентного суду для захисту спадкових прав дітей та здійснення перерозподілу спадщини у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20) зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 цієї Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18, пункт 57, ), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18, пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19, пункт 89)).
Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (частина третя статті 1223 ЦК України).
Відповідно до положень частин першої, другої статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.
Свідоцтво про право на спадщину - це документ, який посвідчує перехід права на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав.
У статті 1300 ЦК України встановлено, що за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину.
Згідно зі статтею 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 (провадження № 61-9916сво21) зазначено, що заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину. Тобто, оспорювання свідоцтва про право на спадщину відбувається тільки за ініціативою заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимоги про визнання його недійсним (позов про оспорювання свідоцтва). За своєю правовою природою вимога про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним є самостійним способом захисту прав та/інтересів, передбаченим статтею 1301 ЦК України, на який поширюється позовна давність.
У постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18), від 14 травня 2018 року у справі № 296/10637/15-ц (провадження № 61-2448св18) та від 23 вересня 2020 року у справі № 742/740/17 (провадження № 61-23св18) Верховний Суд виклав правові висновки, відповідно до яких свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, встановлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зауважив, що передбачені положеннями статей 1300 та 1301 ЦК України правові конструкції «внесення змін до свідоцтва про право на спадщину» та «визнання свідоцтва про право на спадщину» є різними.
Недійсність свідоцтва обумовлена певними «вадами», які існували в момент його видачі (зокрема, особа, якій видане свідоцтво, не мала права на спадкування, нікчемність заповіту). Тобто підстава недійсності свідоцтва як документа має існувати в момент його видачі.
Підстави внесення змін до свідоцтва не пов`язані з протиправною поведінкою (це можуть бути, зокрема, обставини які існували, але не були відомі усім учасникам спадкових відносин або ж виникли тільки після видачі свідоцтва про право на спадщину). Внесення змін до свідоцтва про право на спадщину можливе як згідно з рішенням суду, так і за згодою усіх спадкоємців, які прийняли спадщину, натомість визнання свідоцтва недійсним допускається тільки за підставі рішення суду.
У ЦК України не визначено підстав внесення змін до свідоцтва про право на спадщину. До них, зокрема, можливо віднести: прийняття спадщини спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини, за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України); прийняття спадщини спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини, однак якому судом визначено додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України); виявлення спадкоємця, який вважається таким, що прийняв спадщину (частини третя та четверта статті 1268 ЦК України), але не отримав свідоцтва про право на спадщину і виявив намір його отримати; виявлення спадкового майна, на яке не було раніше видане свідоцтво про право на спадщину, внаслідок чого частки спадкоємців у спадщині змінилися, зокрема змінився розмір обов`язкової частки у спадщині (стаття 1241 ЦК України); зменшення розміру частки спадкоємця у спадщині за рішенням суду (наприклад, частина перша статті 1241 ЦК України).
Виявлення спадкоємця, який вважається таким, що прийняв спадщину, але не отримав свідоцтва про право на спадщину і виявив намір його отримати; виявлення спадкового майна, на яке не було раніше видане свідоцтво про право на спадщину, внаслідок чого частки спадкоємців у спадщині змінилися, є підставою для внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, а не визнання його недійсним.
Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі № 758/5329/15 (провадження № 61-18376св18).
При вирішенні спору про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину суд визначає частки кожного із спадкоємців. На підставі рішення суду нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину (частина третя статті 1300 ЦК України).
Відповідно до частини 4 статті 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.
Отже, суд враховує, що на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) позивачі ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були неповнолітніми. Відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України, вони вважаються такими, що прийняли спадщину, оскільки заяви про відмову від неї не подавали.
На момент видачі оспорюваних свідоцтв про право на спадщину відповідачам (14.02.2024) існувала об`єктивна перешкода для реалізації позивачами своїх прав – відсутність документального підтвердження родинних стосунків зі спадкодавцем. Проте рішенням Іллінецького районного суду від 06.03.2025 у справі №133/675/24, яке набрало законної сили, факт батьківства було встановлено. Це рішення підтвердило статус дітей як спадкоємців першої черги з моменту відкриття спадщини, а отже, видані раніше свідоцтва на ім`я ОСОБА_5 та ОСОБА_6 наразі не відповідають дійсному колу спадкоємців та обсягу їхніх часток.
Оскільки спадкоємцями першої черги є п`ятеро дітей померлого (двоє відповідачів та троє позивачів), частка кожного у спадковому майні, що складається з будинку АДРЕСА_1 , має становити 1/5.
З огляду на положення ст. 1300 ЦК України, внесення змін до свідоцтва про право на спадщину є належним та ефективним способом захисту прав позивачів у цій ситуації. Такий крок дозволяє усунути порушення майнових інтересів дітей, які виникли внаслідок неможливості вчасного надання доказів їхнього походження від спадкодавця.
Враховуючи визнання позову відповідачами, а також той факт, що таке визнання не суперечить закону та не порушує права третіх осіб, суд вбачає всі правові підстави для задоволення позову та внесення змін до свідоцтва про право на спадщину від 14 лютого 2024 року, виданого нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Таранюком Т.Є. після смерті ОСОБА_7 на ім`я ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , шляхом видачі ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 свідоцтв про право на 1/5 частку спадкового майна після смерті ОСОБА_7 .
На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 2-5, 10-13, 19, 81-82, 89, 141, 142, 200, 206, 258-259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, третя особа: приватний нотаріус Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Таранюк Тарас Євгенович, – задовольнити.
Внести зміни до свідоцтва про право на спадщину, виданого 14 лютого 2024 року приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Таранюком Тарасом Євгеновичем на ім`я ОСОБА_5 та ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 шляхом видачі свідоцтв про право на спадщину на 1/5 спадкового майна після смерті ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 05 березня 2026 року.

ПОЗИВАЧ 1: ОСОБА_15 в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 .
ПОЗИВАЧ 2: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_2 .
ВІДПОВІДАЧ 1: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , адреса: АДРЕСА_3 .
ВІДПОВІДАЧ 2: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , адреса: АДРЕСА_4 .
ТРЕТЯ ОСОБА: Приватний нотаріус Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Таранюк Тарас Євгенович, адреса: 22700, Вінницький р-н, Вінницька обл., м. Іллінці, вул. Соборна 15 а, каб. 22а.

Суддя: