ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року 
м. Київ
cправа № 910/11090/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Берднік І.С. - головуючого, Зуєва В.А., Міщенка І.С.,

секретар судового засідання - Корнієнко О.В.,

за участю представників:

Акціонерного товариства «Київгаз» - Шимко Л.М.,

Товариства з обмеженою відповідальністю 
«Оператор газотранспортної системи України» - Кисіль Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України»

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2026 (у складі колегії суддів: Владимиренко С.В. (головуючий), Демидова А.М., Ходаківська І.П.)
та рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2025 (суддя Алєєва І.В.)

у справі № 910/11090/25

за позовом Акціонерного товариства «Київгаз»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України»
про визнання недійсним одностороннього правочину,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2025 року Акціонерне товариство «Київгаз» (далі - АТ «Київгаз») звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» (далі - ТОВ «Оператор газотранспортної системи України») про визнання недійсним одностороннього правочину, оформленого заявою відповідача від 26.08.2025 № ТОВВИХ-25-13262 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, з моменту його вчинення.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що односторонній правочин, оформлений заявою відповідача від 26.08.2025 № ТОВВИХ-25-13262 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, суперечить положенням статей 601, 602 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), оскільки вимоги, які зараховуються, не є зустрічними, однорідними та безспірними, строк виконання вимоги не настав.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.12.2025, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2026, позов задоволено. Визнано недійсним односторонній правочин ТОВ «Оператор газотранспортної системи України», оформлений заявою від 26.08.2025 № ТОВВИХ-25-13262 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, з моменту його вчинення. Стягнуто з ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» на користь АТ «Київгаз» витрати зі сплати судового збору в сумі 3 028, 00 грн.
Не погоджуючись із висновками судів першої та апеляційної інстанцій, у лютому 2026 року ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» подало касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права та наявність випадку, передбаченого пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), просить скасувати постановлені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19.02.2026 відкрито касаційне провадження у справі № 910/11090/25 за касаційною скаргою ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» з підстави, передбаченої пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК, та призначено касаційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 18.03.2026.
АТ «Київгаз» у відзиві на касаційну скаргу зазначає про правильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні спору, тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд дійшов таких висновків. 
При вирішенні справи судами першої та апеляційної інстанцій установлено, що 22.04.2021 між ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» (оператор) та АТ «Київгаз» (замовник) укладений договір транспортування природного газу № 2104000081, за яким у період з 01.04.2022 по 31.01.2024 відповідач за договором передавав природний газ у точках виходу з газотранспортної системи у газорозподільні мережі позивача з недотриманням параметрів якості природного газу, а саме з недотриманням параметрів щодо температури точки роси за вологою та температури точки роси за вуглеводнями, про що свідчать звіти відповідача, які надавались позивачу на виконання пункту 10.6 розділу X зазначеного договору. 
Параметри якості природного газу визначені за даними ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» у складених останнім паспортах фізико-хімічних показників природного газу за період з 01.04.2022 по 31.01.2024, що були передані оператором ГТС замовнику.
Позивач стверджує, що ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» протягом газових місяців квітень 2022 року - січень 2024 року подав природний газ у газорозподільні мережі замовника, фізико-хімічні показники якого не відповідають встановленим параметрам якості природного газу. 
АТ «Київгаз» склало розрахунки (акти) додаткової плати за недотримання параметрів якості природного газу за газові місяці квітень 2022 року - січень 2024 року.
Відповідно до розрахунків (актів) додаткова плата за недотримання параметрів якості природного газу за період з 01.04.2022 по 31.01.2024 становить 110 196 804, 40 грн з ПДВ. 
АТ «Київгаз» на адресу ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» направило вимогу від 22.04.2025 № 1842/09-3 про сплату заборгованості за договором транспортування природного газу від 22.04.2021 № 2104000081 по додатковій платі за недотримання параметрів якості природного газу за період з 01.04.2022 по 31.01.2024 в розмірі 110 196 804, 40 грн, яка задоволена не була.
З огляду на такі обставини АТ «Київгаз» звернулося до суду з позовом до ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» про стягнення заборгованості за договором транспортування природного газу від 22.04.2021 № 2104000081 у частині недотримання параметрів якості природного газу в розмірі 110 196 804,40 грн і ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.06.2025 у справі № 910/7575/25 відкрито провадження за цим позовом та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
18.08.2025 на адресу АТ «Київгаз» надійшла вимога ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» від 15.08.2025 № ТОВ-ВИХ-25-12764 про відшкодування збитків у сумі 18 366 134,08 грн, завданих відповідачу внаслідок порушення позивачем обов`язку щодо складення та реєстрації податкових накладних за договором транспортування природного газу від 22.04.2021 № 2104000081 у період з квітня 2022 року по січень 2024 року.
21.08.2025 АТ «Київгаз» надало ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» письмові заперечення на його вимогу № 4156/09-3, у яких позивач відмовив у задоволенні заяви про зарахування на суму 18 366 134, 08 грн, оскільки заявлена відповідачем вимога не відповідає фактичним обставинам та чинному законодавству, є безпідставною, незаконною та необґрунтованою. З огляду на відмову у задоволенні вимоги відповідача та з метою доведення факту наявності таких збитків та їх розміру, позивач зазначив, що відповідач має право звернутися з позовом до суду про стягнення збитків на цю суму.
ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» направило АТ «Київгаз» заяву від 26.08.2025 № ТОВВИХ-25-13262 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, обґрунтовану тим, що позивач має заборгованість перед відповідачем на загальну суму збитків в розмірі 18 366 134, 08 грн, яких зазнав відповідач у зв`язку з втратою права на включення ПДВ до податкового кредиту у Єдиному реєстрі податкових накладних за недотримання параметрів якості природного газу за період з квітня 2022 року по січень 2024 року за договором транспортування природного газу від 22.04.2021 № 2104000081. 
АТ «Київгаз» звернулося до суду з позовом до ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» про визнання недійсним одностороннього правочину, оформленого заявою відповідача від 26.08.2025 № ТОВВИХ-25-13262 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, з моменту його вчинення, обґрунтовуючи вимоги тим, що оспорюваний односторонній правочин суперечить положенням статей 601, 602 ЦК, оскільки вимоги, які зараховуються, не є зустрічними (позивач не є боржником перед відповідачем по зобов`язанню про відшкодування збитків в розмірі 18 366 134, 08 грн), не є однорідними та безспірними, строк виконання вимоги не настав.
Суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, позов задовольнив та мотивував таке рішення тим, що грошові вимоги відповідача до позивача на суму 18 366 134,08 грн, які є предметом зарахування за заявою відповідача, не є зустрічними, не є однорідними, строк виконання вимоги не настав, є спірними з огляду на існування між сторонами спору щодо наявності та розміру такого зобов`язання (збитків). Оскільки оспорюваний правочин про зарахування вимог не відповідає положенням статті 601 ЦК, суд дійшов висновку про визнання такого правочину недійсним. 
ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» у поданій касаційній сказі в обґрунтування підстави касаційного оскарження судових рішень послалося на те, зокрема, що судами попередніх інстанцій при вирішенні спору неправильно застосовано положення статей 601, 602 ЦК, щодо застосування яких у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду, а саме застосування приписів статей 601, 602 ЦК при укладенні одностороннього правочину у формі заяви про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, зокрема зарахування збитків, які зазнав відповідач у зв`язку із втратою права на включення сум ПДВ до податкового кредиту внаслідок порушення позивачем обов`язку щодо складення та реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних.
Скаржник зазначив, що суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, не взяли до уваги те, що односторонній правочин, вчинений відповідачем на підстави заяви від 26.08.2025 № ТОВВИХ-25-13262, повністю відповідає приписам чинного законодавства, а саме приписам статті 601 ЦК, оскільки вимоги, які припинились, є зустрічними, однорідними, строк виконання яких настав. Відшкодування збитків є прямим зобов`язанням, закріпленим умовами договору транспортування природного газу, укладеного між сторонами. Відтак, є прямий причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю АТ «Київгаз» щодо виконання визначеного законом обов`язку щодо реєстрації податкових накладних та неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту відповідача, а також, відповідно зменшення податкового зобов`язання з ПДВ на суму 18 366 134,08 грн, яка фактично є збитками відповідача.
Відповідно до статті 300 ГПК, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах, передбачених статтею 300 ГПК, виходить із такого.
Спір у справі, що розглядається, виник у зв`язку з наявністю/відсутністю підстав для визнання недійсним одностороннього правочину, оформленого заявою відповідача від 26.08.2025 № ТОВВИХ-25-13262 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог.
За змістом статті 202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1). Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (частина 2). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами (частина 3). До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину (частина 5).
У статті 203 ЦК визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина 1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (частина 2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина 3); правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина 5), тощо.
Частиною 1 статті 215 ЦК передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1- 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.
Отже, наведеними правовими положеннями визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, та загальні підстави недійсності правочину, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність (оспорюваний правочин) (частина 3 статті 215 ЦК).
Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків та, у разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Відповідно до статті 601 ЦК передбачено, що зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.
Вимоги, які підлягають зарахуванню, мають відповідати таким умовам:
- бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим);
- бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, наприклад, грошей). При цьому правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Отже допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо);
- строк виконання таких вимог має бути таким, що настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.
Отже, зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань: в одному - одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні - є кредитором у другому). Також можливе часткове зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. У такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами (такі висновки наведено в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 22.01.2021 у справі № 910/11116/19).
Безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, яка є одностороннім правочином і не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено законом або договором. 
За дотримання умов, передбачених статтею 601 ЦК, та відсутності заборон, передбачених статтею 602 ЦК, незгода однієї сторони із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, проведеним за заявою іншої сторони зобов`язання, не є достатньою підставою для визнання одностороннього правочину із зарахування недійсним. 
Заява сторони щодо спірності вимог, які були погашені (припинені) зарахуванням, або щодо незгоди з проведеним зарахуванням з інших підстав, має бути аргументована, підтверджена доказами і перевіряється судом, який вирішує спір про визнання недійсним одностороннього правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог (такі висновки наведено в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 22.01.2021 у справі № 910/11116/19).
У справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій на підставі поданих сторонами доказів встановили такі обставини:
- заборгованість у розмірі 110 196 804,40 грн, нарахована позивачем (АТ «Київгаз») відповідачу (ТОВ «Оператор газотранспортної системи України») за недотримання параметрів якості природного газу за періоди з квітня 2022 року по січень 2024 року за договором транспортування природного газу від 22.04.2021 № 2104000081, станом на дату направлення заяви про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорічних вимог була спірною;
- вимоги ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» до АТ «Київгаз» про відшкодування збитків у сумі 18 366 134,08 грн внаслідок порушення останнім обов`язку щодо складення та реєстрації податкових накладних за договором транспортування природного газу від 22.04.2021 № 2104000081 у період з квітня 2022 року по січень 2024 року є також спірною;
- завдання чи не завдання збитків відповідачу через несвоєчасну реєстрацію позивачем податкових накладних є предметом доказування у судових справах про стягнення збитків у розмірі втраченого податкового кредиту у зв`язку з порушенням порядку реєстрації податкових накладних, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); завдання збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка їх заподіяла; 
- відповідач у встановленому процесуальним законом порядку не довів заподіяння йому збитків внаслідок неправомірних дій позивача, а матеріали справи не містять доказів, що станом на день звернення до господарського суду з позовом у справі, що розглядається, ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» звертався до суду з позовом до АТ «Київгаз» про стягнення збитків у розмірі 18 366 134,08 грн, спричинених порушенням АТ «Київгаз» зобов`язань щодо складення та реєстрації податкових накладних за договором транспортування природного газу від 22.04.2021 № 2104000081 у період з квітня 2022 року по січень 2024 року.
З огляду на предмет і підстави заявленого позову, на підставі встановлених фактичних обставин справи та поданих сторонами доказів, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що грошові вимоги відповідача до позивача на суму 18 366 134,08 грн, які є предметом зарахування за заявою відповідача, не є зустрічними, не є однорідними, строк виконання вимоги не настав, є спірними з огляду на існування між сторонами спору щодо наявності та розміру такого зобов`язання (збитків), тому односторонній правочин, оформлений відповідачем заявою від 26.08.2025 № ТОВВИХ-25-13262 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, яким припинено зобов`язання на суму 18 366 134,08 грн, шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, не відповідає вимогам статті 601 ЦК, а тому наявні правові підстави для визнання такого правочину недійсним.
За змістом касаційної скарги ТОВ «Оператор газотранспортної системи України», підставою оскарження судових рішень у справі, що розглядається, є приписи пункту 3 частини 2 статті 287 ГПК, згідно з якими підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах. 
Як свідчить зміст зазначеної норми, вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини 2 статті 287 ГПК скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права суди попередніх інстанцій застосували неправильно, а також обґрунтувати необхідність застосування такої правової норми для вирішення спору, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права, та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися. 
Отже, при касаційному оскарженні судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК, крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити, зокрема, зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок про її застосування, із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17 та постановах Верховного Суду від 12.09.2023 у справі № 916/1828/22, від 30.05.2023 у справі № 918/707/22, від 23.05.2023 у справі № 910/10442/21, від 12.11.2020 у справі № 904/3807/19.
Водночас у разі подання касаційної скарги на підставі вказаної норми процесуального права, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 12.09.2023 у справі № 916/1828/22, від 30.05.2023 у справі № 918/707/22, від 18.05.2023 у справі № 927/1177/21, від 04.04.2023 у справі № 902/311/22.
У касаційній скарзі скаржник посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій при вирішенні спору положень статей 601, 602 ЦК, щодо застосування яких у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду, а саме щодо застосування приписів статей 601, 602 ЦК при укладенні одностороннього правочину у формі заяви про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, зокрема зарахуванням збитків, яких зазнав відповідач у зв`язку із втратою права на включення сум ПДВ до податкового кредиту внаслідок порушення позивачем обов`язку щодо складення та реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних.
Проте Верховний Суд вважає необґрунтованою наведену скаржником підставу касаційного оскарження судового рішення, передбачену пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК.
Як зазначено вище, відповідно до чинного законодавства вимоги, які можуть підлягати зарахуванню на підставі статті 601 ЦК, мають бути зустрічними, однорідними, строк виконання яких настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.
Проте у справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій не встановили обставин, за якими вимоги, заявлені відповідачем до зарахування, відповідають критеріям, передбаченим статтею 601 ЦК, тому дійшли висновку про визнання недійсним одностороннього правочину, оформленого заявою відповідача від 26.08.2025 № ТОВВИХ-25-13262 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, з моменту його вчинення.
За результатами касаційного перегляду судом касаційної інстанції з огляду на підставу касаційного оскарження судових рішень, передбачену пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК, не встановлено неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права під час ухвалення оскаржуваних судових рішень.
Скаржник у касаційній скарзі, посилаючись на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування наведених норм, фактично окреслює лише межі правовідносин, в яких, на його думку, відсутній висновок суду касаційної інстанції. Касаційна скарга за своїм змістом фактично зводиться до незгоди скаржника з наданою судами попередніх інстанцій оцінкою встановлених обставин справи щодо наявності підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним.
У контексті визначеної підстави касаційного оскарження судових рішень, скаржник належним чином не спростовує наведені вище висновки судів попередніх інстанцій стосовно не дотримання наведених вимог законодавства у процесі зарахування зустрічних вимог, що стало підставою для задоволення позову, а лише зазначає про неправильне застосування судами попередніх інстанцій наведених норм матеріального права.
Надаючи оцінку доводам касаційної скарги щодо підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої у пункті 3 частини 2 статті 287 ГПК, суд касаційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що касаційна скарга загалом не містить відповідних доводів щодо необхідності формування висновку щодо застосування наведених скаржником норм права у подібних правовідносинах, а лише зводиться до необхідності надання судом касаційної інстанції іншої оцінки наявним у матеріалах справи доказам, що не є можливим з огляду на визначені в статті 300 ГПК межі розгляду справи судом касаційної інстанції.
Зазначене свідчать про відсутність у Верховного Суду підстав для формування правового висновку щодо застосування наведених скаржником норм права у контексті спірних правовідносин.
За таких обставин підстава касаційного оскарження судових рішень, передбачена пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК, не знайшла свого підтвердження під час розгляду справи.
Інші доводи касаційної скарги не обґрунтовані підставами касаційного оскарження, визначеними частиною 2 статті 287 ГПК, не спростовують наведених висновків та не впливають на них.
Наведене в сукупності виключає можливість задоволення касаційної скарги.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 308 ГПК суд касаційної інстанції, за результатами розгляду касаційної скарги, має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 309 ГПК передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Ураховуючи те, що доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права при прийнятті оскаржуваних судових рішень не знайшли свого підтвердження, суд касаційної інстанції дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції - без змін. 
Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК покладається на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2026 та рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2025 у справі № 910/11090/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.С. Берднік

Судді: В.А. Зуєв 

І.С. Міщенко