Справа № 353/1102/25
Провадження № 2/353/128/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року	м.Тлумач	

Тлумацький районний суд Івано-Франківської області у складі:
головуючої - судді Луковкіної У.Ю., 
з участю: секретаря судового засідання – Мороз М.І.,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Тлумачі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про визнання права власності в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про визнання права власності на земельну частку (пай) розміром 48,88 ум.кад.га у землі, яка перебуває у колективній власності СС ім. Шевченка, що в с. Петрилів Івано-Франківського району Івано-Франківської області, в порядку спадкування за законом після смерті бабусі ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Свої вимоги обґрунтовував тим, що в нотаріальному порядку йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки не доведено факт родинних відносин між ним та ОСОБА_2 . У зв`язку з цим також просив суд в мотивувальній частині рішення суду встановити факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_2 є його бабусею. Окрім цього, позивач просив суд витребувати з нотаріальної контори належним чином засвідчену копію спадкової справи № 5/2025 після смерті ОСОБА_2 
17.12.2025 року ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Крім цього, даною ухвалою було встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання ним відзиву на позовну заяву та роз`яснено право пред`явити зустрічний позов. 
17.12.2025 року та 02.02.2026 року ухвалами Тлумацького районного суду Івано-Франківської області було задоволено клопотання позивача та зобов`язано Тлумацьку державну нотаріальну контору Івано-Франківської області та приватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М. надати суду належним чином посвідчену копію спадкової справи № 5/2025, у разі її відкриття, та витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі спадкової справи щодо майна ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє місце проживання якої було с. Діброва Івано-Франківського району Івано-Франківської області.
30.12.2025 року Тлумацька державна нотаріальна контора Івано-Франківської області направила на адресу суду відповідь про відсутність заведеної спадкової справи після смерті ОСОБА_2 
10.02.2026 року приватний нотаріус Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М. направила на адресу суду копію спадкової справи № 5/2025.
В підготовче судове засідання позивач ОСОБА_1  не з`явився, однак у позовній заяві просив розгляд справи провести у його відсутності. 
Представник відповідача – Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області в підготовче судове засідання не з`явився, однак до суду подав письмову заяву, в якій вказав, що позов визнає та просив розгляд справи провести без його участі.
У зв`язку з неявкою в підготовче судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 згідно з копією Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ІФ № 0070083, виданого 29.11.2000 року на підставі рішення Тлумацької районної державної адміністрації від 08.06.1999 року № 296, зареєстрованого 29.12.2000 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 34, належало право на земельну частку (пай) розміром 48,88 ум.кад.га у землі, яка перебуває в колективній власності СС ім. Шевченка, що в с. Петрилів Івано-Франківського (Тлумацького) району Івано-Франківської області (а.с. 3). 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть (а.с. 5). 
Згідно ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на момент смерті спадкодавця – ОСОБА_2 , для отримання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважались: факт вступу спадкоємця в управління або володіння спадковим майном та подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.
ОСОБА_1 (позивач) прийняв спадщину після смерті бабусі ОСОБА_2 , оскільки він вступив в управління спадковим майном після смерті бабусі ОСОБА_2 , проживав разом з нею, вів з нею спільне господарство та проводив її похорон, що підтверджується довідкою Петрилівського старостинського округу № 18 Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 16 від 09.01.2025 року (а.с. 6). 
Дані обставини також підтверджуються копією спадкової справи № 5/2025 від 14.01.2024 року, заведеної приватним нотаріусом Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М. після смерті ОСОБА_2 (а.с. 43-59), з якої вбачається, що ОСОБА_1 був єдиним спадкоємцем в порядку спадкування за законом після смерті бабусі ОСОБА_2 , інших спадкоємців в порядку спадкування за законом та за заповітом, які б бажали прийняти спадщину, та які б мали обов`язкову частку у спадщині, не було.  ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 (батько позивача) помер, що підтверджується копією повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 14.01.2025 року (а.с. 48).
В нотаріальному порядку  ОСОБА_1  (позивач) було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_2 , у зв`язку з тим, що не доведено факт родинних відносин між спадкодавцем та спадкоємцем, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеною приватним нотаріусом Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М. № 420/02-31 від 07.11.2025 року (а.с. 7).
Зазначені обставини перешкоджають позивачу належним чином оформити право власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.
Так, згідно п. 2 постанови пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.
Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.
Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд на підставі ч. 6 ст. 294 ЦПК України залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 200/14136/17 (провадження № 61-15965св19) зазначено, що «справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах».
У постанові Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 442/1904/20 (провадження № 61-7816св21) зазначено, що «під спором про право в справах окремого провадження розуміється конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви. Визначальним при розгляді заяви про встановлення певних фактів, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки, має значення наявність чи відсутність спору між спадкоємцями. Процесуальний закон вимагає встановити наявність спору про право, а не припускати його можливість. Такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року в справі № 640/10329/16».
У постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 760/5425/17 (провадження № 61-18392св19) вказано, що «справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах. 
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду від 26.01.2022 року по справі № 165/2486/19 (провадження № 61-1355св21).
З позовних вимог вбачається спір про право, а саме про визнання права власності на земельні ділянки, які належали спадкодавцю, а тому позивачка звернувся також з взаємопов`язаною вимогою про встановлення факту родинних відносин в порядку позовного провадження, оскільки встановлення даного факту має для неї юридичне значення та надає їй право на спадкування за законом.
Відповідно до копії свідоцтва про народження позивача його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 9). 
З архівної довідки Державного архіву Івано-Франківської області Івано-Франківської обласної державної адміністрації від 16.01.2026 року вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у с. Діброва Тлумацького повіту (Івано-Франківського району) народився ОСОБА_5 (батько позивача) та його батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с. 10). Водночас відповідно до копії довідки Петрилівського старостинського округу № 18 Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 415 від 15.12.2025 року за даними погосподарського обліку по Петрилівському старостинському окрузі Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області проживали ОСОБА_8 (дід), ОСОБА_2 (баба) та ОСОБА_3 (батько). Інших осіб, які б значились як ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на території Петрилівського старостинського округу не було (а.с. 12). В свою чергу відповідно до виписки з погосподарської книги виконавчого комітету Петрилівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області за період з 01.01.1950 року по 31.12.1976 року у господарстві по АДРЕСА_1 проживали та були зареєстровані наступні члени сім`ї: ОСОБА_8 (голова), ОСОБА_2 (дружина), ОСОБА_3 (син), ОСОБА_3 (донька), ОСОБА_9 (мати), ОСОБА_4 (невістка), ОСОБА_10 (онук), ОСОБА_11 (онука), ОСОБА_1 (внук/позивач) (а.с. 11).
Тобто вищевказані розбіжності у прізвищі спадкодавця (« ОСОБА_12 » та « ОСОБА_12 ») перешкоджають позивачу підтвердити факт родинних відносин, а саме факт того, що ОСОБА_2 є його бабусею. 
Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає встановленим факт родинних відносин, а саме факт того, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є бабусею ОСОБА_1 (позивач).
Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЗК України та ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах зі збереженням її цільового призначення.
Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.
Згідно з пунктом 5 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок розпаювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією.
Статтею другою вищевказаного Закону передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією.
Відповідно до пунктів 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай), є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.
Суд враховує, що відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділ X «Перехідні положення» ЗК України).
Стаття 126 ЗК України передбачає, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.
Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).
Отже ОСОБА_1 (позивач), будучи належним спадкоємцем за законом після смерті бабусі ОСОБА_2 , має право на оформлення спадщини з переоформленням права власності на спадкову земельну частку (пай) на своє ім`я. 
Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог.
У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи те, що сторонами по справі не заявлялось вимог про відшкодування судових витрат, клопотань про відшкодування витрат до закінчення судових дебатів до суду не надходило,  суд не може вийти за межі заявлених вимог, а тому питання розподілу судових витрат судом не вирішується.
На підставі ст.ст. 548, 549, 551, 553 ЦК України (в редакції 1963 р.), ст.ст. 81, 126, 131 ЗК України, керуючись ст. ст. 13, 82, 141, 142, 200, 206, 247, 263-265, 268, 273, 315, 354-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.    
Визнати за  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителем АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_1 , право власності на земельну частку (пай) розміром 48,88 умовних кадастрових гектара, яка перебуває у колективній власності СС ім. Шевченка, що в с. Петрилів Івано-Франківського району Івано-Франківської області, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ІФ № 0070083, виданого 29.11.2000 року на підставі рішення Тлумацької районної державної адміністрації від 08.06.1999 року № 296, зареєстрованого 29.12.2000 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 34, виданого на ім`я ОСОБА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті бабусі ОСОБА_2 . 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Головуючий	У. Ю. ЛУКОВКІНА