Справа № 456/4471/25 Головуючий у 1 інстанції: Писарев О.Ю. 
Провадження № 22-ц/811/3149/25 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 квітня 2026 року м. Львів 
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25 серпня 2025 року в справі за заявою ОСОБА_1 до державного підприємства «Стрийський комбінат хлібопродуктів №1» Державного агентства резерву України про видачу судового наказу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, 

встановив:
20.08.2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 92361 грн. 93 коп.
Заява обгрунтована тим, що у період з 26.01.1996 року по 17.12.2024 року заявник перебував у трудових відносинах з ДП «Стрийський КХП №1». В день звільнення – 17.12.2024 року, йому не було виплачено усієї суми заборгованості із заробітної плати. Відповідно до довідки від 26.05.2025 року №23, його дохід за період з 01.08.2024 року по 17.12.2024 року склав 198810 грн. 81 коп.
Факт неотримання ОСОБА_1 жодних виплат підтверджується виписками із зарплатної картки за 2024 – 2025 роки, остання виплата від боржника здійснена 12.08.2025 року і стосується виплати лікарняних за липень 2024 року. 
Заявляючи про середній заробіток за час затримки розрахунку, ОСОБА_1 навів власний розрахунок, виходячи з посадового окладу – 11356 грн., оскільки не отримав відповіді на адвокатський запит щодо розміру середнього заробітку. 
Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25 серпня 2025 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з державного підприємства «Стрийський комбінат хлібопродуктів №1» Державного агентства резерву України середнього заробітку за час затримки розрахунку.
Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 , просив її скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції послався на роз`яснення, які містяться у пункті 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 року №14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» щодо наявності спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, однак, така норма існувала в старій редакції ЦПК України (п.2 ч.3 ст.100), а, починаючи з 15.12.2017 року, ця норма була виключена. 
Вказує, що єдиним способом захисту порушеного права працівника у даному випадку є розгляд його вимоги на основі наявних доказів, а якщо боржник вважатиме такі вимоги необгрунтованими, він матиме змогу скористатися своїм виключним правом звернутися до суду із заявою про скасування судового наказу і подати при цьому інші письмові докази та довідки.
Наголошує, що згідно з абз.4, 5 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року №100, у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Пунктом 4 Порядку визначено, що якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Отже, для обчислення середньої заробітної плати необхідно взяти до уваги саме виплати, а не нарахування, за останні два місяці роботи, а якщо таких виплат не було, то середній заробіток вираховується, виходячи з суми окладу працівника.
З урахуванням наведеного, вважає, що правильним рішенням для розрахунку середньої заробітної плати потрібно брати його посадовий оклад, який становить 11356 грн., згідно розрахункового листа, адже, дана цифра є безспірною. 
Додає, що розрахунок по одному лише посадовому окладу в результаті надасть мінімальну суму середнього заробітку, оскільки, загалом, при здійсненні такого розрахунку дозволяється включати різноманітні премії та надбавки, проте, в даному випадку розрахунок було здійснено, виходячи з самої мінімальної суми, яку працівник повинен був отримати кожного місяця, тому дана обставина також вказує на безспірність ситуації. 
Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.2 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 31.03.2026 року, є дата складення повного судового рішення – 10.04.2026 року.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав. 
Судом встановлено, що 20.08.2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 92361 грн. 93 коп. 
На підтвердження заявлених вимог ОСОБА_1 долучив довідку від 26.05.2025 року №23, видану ДП «Стрийське КХП №1», згідно якої його дохід за період з серпня 2024 року по січень 2025 року склав 198810 грн. 81 коп. 
На підтвердження факту неотримання заборгованості із заробітної плати ОСОБА_1 надав банківські виписки із зарплатної картки за 2024 – 2025 роки, згідно з якими остання виплата від боржника здійснена 12.08.2025 року. 
Наказне провадження – це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою про видачу судового наказу особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.
Відповідно до ч.1 ст.160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.
Так, зокрема, згідно з пунктом 1 частини першої статті 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.
Згідно ч.2 ст.161 ЦПК України, особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір.
Відповідно до ч.3 ст.163 ЦПК України, до заяви про видачу судового наказу додаються, зокрема, інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.
Пунктом 1 ч.1 ст.165 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.
Згідно з положеннями статті 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що передбачений ч.1 ст.117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при цьому, визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні, факт проведення з ним остаточного розрахунку та встановлення вини.
Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Тобто, заявник вправі звертатися до суду як і в порядку наказного, так і в порядку спрощеного позовного провадження з вимогами як про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати, так і середнього заробітку за час затримки розрахунку. 
Окремий розгляд однієї із вимог наведених вище не виключає подальшу можливість заявника звернутися до суду з іншою вимогою у відповідності до вимог чинного законодавства.
Водночас, розглядаючи такі вимоги, суд першої інстанції повинен встановити факт відсутності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання та, як наслідок, вирішити питання про видачу судового наказу.
Як визначено п.5 ч.2 та п.4 ч.3 ст.163 ЦПК України, у заяві про видачу наказу повинно бути зазначено перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, та до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.
Надаючи правову оцінку наявним у справі доказам, колегія суддів враховує наступне.
Так, згідно копії трудової книжки, ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ДП «Стрийське КХП №1» з 26.01.1996 року по 17.12.2024 року.
Згідно наказу №73-к від 17.12.2024 року, ОСОБА_1 звільнений з роботи на підставі ст.38 КЗпП України, за власним бажанням.
Згідно довідки №23 від 26.05.2025 року, виданої ДП «Стрийське КХП №1», дохід ОСОБА_1 за період роботи з серпня 2024 року по січень 2025 рік склав 198810 грн. 81 коп. 
Заявляючи про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, ОСОБА_1 навів власний розрахунок, виходячи з посадового окладу – 11356 грн. за період з 18.12.2024 року по 18.06.2025 року включно (за 183 календарні дні), оскільки не отримав всіх виплат при звільненні, а також не отримав відповіді на адвокатський запит щодо розміру середнього заробітку.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до вимог статті 27 Закону України «Про оплату праці» та підлягає розрахунку у відповідності до вимог «Порядку обчислення середньої заробітної плати», що затверджений постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року (далі – Порядок).
З урахуванням зазначених норм, зокрема, абз. 3, 4 пункту 2 Порядку, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.
Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.
Згідно з пунктом 8 розділу ІV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період.
Отже, середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати, отриманої за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні, на число цих відпрацьованих робочих днів.
Як стверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 був звільнений у грудні 2024 року, відповідно, два місяці, які передували його звільненню були: жовтень, листопад 2024 року. 
Із наданої довідки №23 від 26.05.2025 року, виданої ДП «Стрийське КХП №1» вбачається про нарахування заробітної плати ОСОБА_1 : за жовтень 2024 року – 14484 грн. 07 коп., за листопад 2024 року – 7281 грн. 68 коп. 
З наведеного слід дійти висновку, що у цей період ОСОБА_1 працював і за фактично відпрацьований час йому була нарахована заробітна плата, яка не була виплачена. 
Долучений до заяви розрахунковий листок ОСОБА_1 колегія суддів до уваги не приймає, оскільки такий охоплює період лише березень 2024 року – серпень 2024 року. 
За відсутності розрахункового листка за період жовтень – листопад 2024 року, суд позбавлений можливості безспірно встановити, що ОСОБА_1 в цей період не працював і йому не нараховувалась заробітна плата.
Зважаючи на наявність доказів того, що ОСОБА_1 за жовтень –листопад 2024 року була нарахована зарплата (докази про протилежне відсутні), колегія суддів вважає, що середній заробіток при затримці розрахунку при звільненні обчислюється на основі нарахованої заробітної плати за останні два місяці роботи перед звільненням, а не з посадового окладу.   
Отже, відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції правильно виходив із того, що з долучених до заяви про видачу судового наказу документів не вбачається безспірності та беззаперечності заявлених ним вимог.
Відповідно до ч.3 ст.19 ЦПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.
З урахуванням вищезазначеного й того, що з матеріалів справи вбачається, що з приводу стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку наявний спір, адже, довідки чи іншого документу, виданого ДП «Стрийське КХП №1», про визнання суми середнього заробітку в розмірі 92361 грн. 93 коп. за період з 18.12.2024 року по 18.06.2025 року, яка б свідчила про безспірність заявлених вимог, заявником не надано, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про спірний характер таких вимог, які заявник повинен заявити в загальному позовному провадженні, шляхом пред`явлення позову.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, суд першої інстанції при вирішенні даного питання не допустив порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – залишити без змін. 
Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

ухвалив:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25 серпня 2025 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складений 10 квітня 2026 року.   

Головуючий        С.М. Бойко

Судді          С.М. Копняк

А.В. Ніткевич