ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 676/6162/25
Провадження № 33/820/165/26

Суддя Хмельницького апеляційного суду Федорова Н.О., з участю секретаря судового засідання Купельської Н.П., захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Мерінової Наталії Володимирівни, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Хмельницькому справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою останньої на постанову Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 січня 2026 року,

в с т а н о в и л а :
Цією постановою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Кам`янське Васильківського району Запорізької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , що проживає по АДРЕСА_2 , з вищою освітою, одруженого, який має на утримані неповнолітню доньку, працює водієм у ТОВ «Садал2020», 

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 665 грн. 60 коп. на користь держави.
За постановою суду, 02 травня 2025 року о 03 год. ОСОБА_1 керував електричним транспортним засобом – самокатом Xiaoma Mi Electric Scooter, потужністю до 3 кВт, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законодавством порядку, на місці зупинки та у закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з таким рішенням, захисник ОСОБА_1 , адвокат Мерінова Н.В., подала апеляційну скаргу, в якій просила оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Стверджує, що матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 приводив самокат у рух за допомогою електродвигуна.
Натомість, його самокат не оснащений електродвигуном, тому останній рухався на ньому за допомогою мускульної сили (відштовхувався ногою). ОСОБА_1 у місцевому суді продемонстрував відсутність такого, однак суд не взяв наведене до уваги.
Крім того, суд безпідставно зазначив, що назва самоката, яким рухався ОСОБА_1 – «Xiaoma Mi Electric Scooter», оскільки жодних доказів на підтвердження цього матеріали справи не містять, а у ОСОБА_1 відсутні документи на самокат.
Також, зазначає, що в оскаржуваній постанові суд послався на приписи Закону України «Про нормотворчу діяльність». Однак, на момент її винесення, вказаний закон не набрав законної сили. 

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Мерінової Н.В., на підтримку поданої апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши її доводи, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Вказані вимоги при розгляді даної справи суддею першої інстанції виконанні в повній мірі.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Висновок суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ґрунтується на зібраних та досліджених у судовому засіданні доказах, яким суд дав належну правову оцінку, зокрема, даними із:
- протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 409773 від 02 серпня 2025 року, якими підтверджується, що 02 серпня 2025 року о 02 год 57 хв по вул. Нігинське шосе, 10 в м. Кам`янець-Подільський, ОСОБА_1 , виконуючи функцію водія (рухаючись транспортним засобом шляхом вчинення технічної дії для приведення в рух), керував транспортним засобом – двоколісним електросамокатом Xiaoma Mi Electric Scooter, потужністю до 3 кВт, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законодавством порядку, на місці зупинки та у закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 1);
- акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, якими підтверджується, що у ОСОБА_1 виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на стан сп`яніння водій відмовився (а.с. 6);
- направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 02 серпня 2025 року, якими підтверджується, що ОСОБА_1 направлявся до КНП «Кам`янець-Подільська міська лікарня № 1», у зв`язку із виявленими в результаті огляду, проведеного поліцейськими, ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на стан сп`яніння водій відмовився (а.с. 7);
- відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції, якими підтверджується, що електросамокат під керуванням ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції у зв`язку із порушенням комендантської години. Під час встановлення особи водія поліцейські виявили у нього ознаки алкогольного сп`яніння. У зв`язку із цим, запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. ОСОБА_1 підтвердив, що вживав алкогольні напої та виправдовувався тим, що котив електросамокат, йдучи поряд. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у найближчому медичному закладі останній відмовився. Працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП та повідомили про те що щодо нього буде складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Від отримання копії протоколу ОСОБА_1 відмовився та самовільно залишив місце зупинки транспортного засобу (а.с. 9).
Вищезазначені докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.
Доказів, які б підтверджували їх фальсифікацію, матеріали справи не містять. 
Суд першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно розглянувши справу, прийшов до правильного висновку про їх достатність для встановлення вини ОСОБА_1 та вмотивовано визнав його винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апелянтки про те, що матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 приводив самокат у рух за допомогою електродвигуна, натомість останній рухався на ньому за допомогою мускульної сили (відштовхувався ногою), є безпідставними, з огляду на таке.
Так, із відеозапису під назвою «clip-4.mp4» чітко вбачається, що електросамокат, яким керував ОСОБА_1 рухався самостійно без здійснення останнім будь-яких відштовхувальних рухів ногою протягом приблизно 9 секунд, обидві його ноги знаходились на платформі самокату.
При цьому, характер руху самоката, стабільність швидкості та відсутність механічних дій особи, спрямованих на приведення транспортного засобу в рух шляхом мускульної сили, свідчать про використання технічних можливостей самоката, а не про його пересування виключно за рахунок фізичних зусиль водія.
Крім того, твердження адвоката про приведення електросамокату у рух за допомогою мускульної сили є суперечливими та не узгоджуються із поясненнями, наданими ОСОБА_1 безпосередньо на місці зупинки транспортного засобу, про те, що він вів самокат у руках, рухаючись поряд із ним.
Отже, такі їх твердження є взаємосуперечливими та спростовуються даними відеозапису з нагрудних камер працівників поліції.
А тому, апеляційний суд розцінює вищенаведене як обраний ОСОБА_1 та його адвокатом спосіб захисту, спрямований на уникнення відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Доводи апелянтки про те, що суд не взяв до уваги продемонстрований ОСОБА_1 у судовому засіданні електросамокат із відсутнім електродвигуном (батареєю), за допомогою якого він приводиться у рух, апеляційний суд до уваги не бере, враховуючи наступне.
Так, дійсно, із відеозапису судового засідання від 28 жовтня 2025 року вбачається, що електросамокат, який ОСОБА_1 продемонстрував суду, не обладнаний акумуляторною батареєю. Натомість, його світлові покажчики живились від іншого джерела (зі слів ОСОБА_1 батарейки «крона»).
Однак, незалежно від викладеного, із відеозапису під назвою «clip-4.mp4» вбачається, що ОСОБА_1 , керуючи електросамокатом, не здійснював жодних відштовхувальних рухів від поверхні дороги для приведення його в рух, обидві ноги водія знаходились на платформі самокату. Транспортний засіб рухався самостійно, безперервно, зі сталою швидкістю.
Тобто, 02 серпня 2025 року о 02 год 57 хв ОСОБА_1 кермував електросамокатом, приводячи його у рух за допомогою електродвигуна, а не за рахунок прикладання мускульної сили (відштовхування).
Отже, судом першої інстанції правильно не було взято до уваги відсутність електродвигуна у самокаті, який ОСОБА_1 доставив у судове засідання для його огляду.

Твердження захисника про те, що суд безпідставно зазначив, назву самоката, яким рухався ОСОБА_1 , – «Xiaoma Mi Electric Scooter», оскільки жодних доказів на підтвердження цього матеріали справи не містять, а у ОСОБА_1 відсутні документи на самокат, апеляційний суд вважає частково слушними. Однак, вказане жодним чином не спростовує того, що останній, керуючи саме електросамокатом, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку.
Водночас, стороною захисту не надано жодних доказів, які б спростовували зазначену судом першої інстанції назву елктросамоката. А тому, такі твердження апелянтки є припущенням та не впливають на правильність висновків суду щодо наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Що ж стосується того, що місцевий суд послався на приписи Закону України «Про нормотворчу діяльність», який на момент винесення постанови не набрав законної сили, то апеляційний суд виходить з наступного.
Так, із мотивувальної частини оскаржуваної постанови вбачається, що суд, дійсно, послався на ч. 2 ст. 19 Закону України «Про правотворчу діяльність».
Відповідно до пункту першого Розділу XIV вказаного закону він набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через один рік з дня припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX.
19 вересня 2023 року Закон України «Про правотворчу діяльність» опубліковано в офіційному виданні – «Голос України».
Тобто, вказаний закон набрав чинності 20 вересні 2023 року, однак буде введений в дію лише через рік після дня припинення або скасування дії воєнного стану на території України.
Разом з тим, згідно зі ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» № 2344-II від 05 квітня 2001 року електричний колісний транспортний засіб – це дво- і більше колісний транспортний засіб, оснащений виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) та системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка має технічні можливості заряджатися від зовнішнього джерела електричної енергії.
Відповідно до Закону України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів» № 2956-IX від 24 лютого 2023 року, електричний колісний транспортний засіб – дво- і більше колісний транспортний засіб, оснащений виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) та системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка має технічні можливості заряджатися від зовнішнього джерела електричної енергії.
Пунктом 1.10 ПДР України визначено, що транспортний засіб – пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.
Відповідно до практики Касаційного кримінального суду Верховного Суду, будь-який транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна, незалежно від його робочого об`єму, належить до механічних транспортних засобів. Із визначення випливає, що межа між механічними і немеханічними транспортними засобами проходить тільки в класі транспортних засобів із електродвигуном. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду № 278/3362/15-к від 01.03.2018.
Так, електросамокат призначений для перевезення осіб, зокрема і самого водія чи його вантажу, а тому такий є транспортним засобом.
Постановою Верховного Суду від 15 квітня 2023 року у справі № 127/5920/22 визначено, що джерелом підвищеної небезпеки слід вважати діяльність, що здійснюється з тим чи іншим залученням/використанням предметів матеріального світу та/або природних (фізичних) процесів, які за певних умов часу та місця в силу своїх якісних та кількісних характеристик об`єктивно створюють в процесі володіння ними (незалежно від факту їх експлуатації) підвищену порівняно із звичайними життєвими обставинами небезпеку завдання шкоди; використання електросамоката чи іншого подібного засобу (моноколеса, сегвея тощо) для переміщення особи як учасника дорожнього руху є джерелом підвищеної небезпеки в розумінні статті 1187 ЦК України, якщо в конкретному випадку такий засіб приводився в рух за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна; для кваліфікації діяльності, пов`язаної з таким використанням електричного самоката, характеристика електросамоката як механічного транспортного засобу з урахуванням потужності електродвигуна, встановленого на ньому, значення не має.
Як вбачається із відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції, ОСОБА_1 використовував електросамокат для переміщення, приводячий його в рух за допомогою встановленого електричного двигуна, тобто ОСОБА_1 у даному випадку є учасником дорожнього руху, а саме водієм. Тому, останній зобов`язаний був дотримуватися Правил дорожнього руху.
Таким чином, незважаючи на те, що суд першої інстанції у постанові послався на закон, який на момент ухвалення рішення ще не був введений у дію, апеляційний суд вважає, що встановлені обставини справи та наявні докази свідчать про правильність висновку щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Підстав для скасування чи зміни постанови немає.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта та необхідність їх відображення у судовому рішенні, апеляційний суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення від 18 липня 2006 року у справі № 63566/00 «Проніна проти України», «Серявін та інші проти України», «Руїз Торія проти Іспанії», у яких Європейський суд вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням наведеного, місцевий суд прийшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з яким погоджується апеляційний суд. 
Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, відповідає положенням ст.ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення, є адекватним скоєному і відповідає особі правопорушника.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд прийшов до висновку, що постанова місцевого суду є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування та закриття провадження на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, як того просить апелянт, відсутні.
Керуючись ст.ст. 293, 294 КУпАП, суд, 

п о с т а н о в и в:
Постанову Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 січня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника, адвоката Мерінової Наталії Володимирівни, – без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького
апеляційного суду  Федорова Н.О.