Провадження № 2/734/40/26 Справа № 734/518/25

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

30 березня 2026 року 	селище Козелець	

Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:
головуючого судді - Бараненка С.М.,
за участю:
секретаря судових засідань – Чумак Н.М.,
позивача – ОСОБА_1 ,
представника позивача – адвоката Задорожньої О.І.,
відповідача – ОСОБА_2 ,
представника відповідача – адвоката Лущик О.М.,
представника третьої особи – Сахно Ю.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні залу суду в с-щі Козелець цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та виконавчого комітету Остерської міської ради Чернігівського району Чернігівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Остерської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком, визнання дій виконавчого комітету протиправними та скасування рішення виконавчого комітету Остерської міської ради №15-58/VIII від 23.12.2024 року, -

В С Т А Н О В И В:

До суду з позовом до ОСОБА_2 та виконавчого комітету Остерської міської ради Чернігівського району Чернігівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Остерської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком, визнання дій виконавчого комітету протиправними та скасування рішення виконавчого комітету Остерської міської ради №15-58/VIII від 23.12.2024 року, звернувся позивач ОСОБА_1 , мотивуючи позов зокрема наступним.
ОСОБА_1 , 11 лютого 2017 року уклав шлюб з ОСОБА_3 , зареєстрованого Козелецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області. Актовий запис № 82, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 .
Від шлюбу позивач та відповідач ОСОБА_2 мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 , зареєстрованого Виконавчим комітетом Остерської міської ради Козелецького району Чернігівської області.
Дитина навчається у Остерському ліцеї № 1.
Згідно довідки № 379/94 від 23.08.2024 року ОСОБА_2 перебуває на військовій службі за контрактом у військовій частині НОМЕР_3 з 14.08.2024 року.
Також позивачем додано до цього позову копію Контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України його дружини ОСОБА_2 .
Позивач переконаний, що донька ОСОБА_5 повинна проживати разом з ним у його будинку що належить йому на праві приватної власності за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач любить свою доньку і має змогу забезпечити її всім необхідним. У нього нормований робочий день. Він постійно слідкую за станом здоров`я дитини, її розвитком, виховує та піклується про неї, у нього з дочкою психологічний контакт, прив`язаність один до одного, а відповідачка ОСОБА_2 постійного місця проживання не має, постійно змінює адресу найманих квартир, і після того як звернулася до Козелецького районного суду з позовною заявою про розірвання шлюбу з ним, то дитину він не бачить взагалі. Навіть 22 грудня 2024 року, коли у дитини було день народження, відповідачка не дала змоги йому побачити доньку, подарувати подарунок та поспілкуватися з дитиною.
Оскільки відповідач декілька разів висловлювалася з погрозами в його адресу, що забере дитину до себе, суд має визначити місце проживання його дочки з ним.
Мати дитини не має змоги проводити їхню спільну доньку до шкільного закладу та забирати її додому після навчання. Це роблять інші люди, що він не схвалює. Є батько дитини. Він має змогу відводити дочку до ліцею та забирати після навчання, займатися з нею уроками та відвідувати гуртки.
Поведінка відповідача до членів своєї сім`ї характеризується грубістю. Вона емоційна, не врівноважена та схильна до фізичних образ по відношенню до власної дитини.
Він звернувся до Служби у справах дітей Остерської міської ради з заявою про визначення місця проживання дитини з батьком. Так як відповідач є військовослужбовцем, перебуває на контракті із Збройними Силами України і може змінити місце своєї дислокації проживання та проходження військової служби, також відповідачка не має постійного місця проживання, за місцем своєї реєстрації вона не перебуває, де зараз проживає його дитина він не знає, бачитися та спілкуватися з донькою відповідачка забороняє.
Служба у справах дітей Остерської міської ради висновок про доцільність залишення місця проживання дитини з батьком не надавала.
Згідно Акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 04.12.2024 року його будинку санітарно-гігієнічні норми проживання задовільні. В будинку чисто та комфортно. Всі речі лежать на своїх місцях. Наявне дитяче ліжко, шафа для одягу та взуття, побутова техніка. Для дитини є окрема кімната спальня, місце з необхідною постільною білизною, стіл для занять.
Присутні дитячі речі, одяг, іграшки. Є всі необхідні продукти харчування.
Висновки комісії: в сім`ї ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , створені належні умови для проживання, навчання та виховання дитини.
Складних життєвих обставин не виявлено.
Проживання дитини з одним із батьків не звільняє обох батьків від права спілкування з дитиною та обов`язку виховувати дитину, піклуватися про неї та матеріально її забезпечувати. Позивач не має наміру перешкоджати відповідачу в здійсненні її прав та обов`язків щодо спільної дитини.
Так як відповідач відмовляється та заперечує щодо вирішення питання місця проживання доньки з позивачем, з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів позивач вимушений звернутися до Козелецького районного суду з позовом про визначення місця проживання дитини.
Рішенням виконавчого комітету Остерської міської ради від 23.12.2024 року про визначення місця проживання дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вирішено з матір`ю - ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач не розуміє на якій підставі було винесено таке рішення виконавчого комітету Остерської міської ради від 23.12.2024 року, не розуміє мотивів та на підставі яких документів. Чому комісія так вирішила йому ніхто пояснити не може. Тому він вимушений звернутися до суду.
Також він вважає, що рішення виконавчого комітету Остерської міської ради від 23.12.2024 року є протиправним, оскільки прийняте на основі пояснень відповідача, що не є достатніми доказами. Також при підготовці та прийняття даного рішення, він вважає, що комісія не провела «обстеження» психоемоційного стану дитини.
Рішення виконавчого комітету Остерської міської ради від 23.12.2024 року він отримав 29 січня 2025 року у Службі у справах дітей Остерської міської ради. Листом йому це рішення ніхто не направляв, а отже він не знав про його зміст. Отже звертається з оскарженням цього рішення в межах 10-денного строку у відповідному позові.
Позивач вважає, що вищевказане рішення висвітлює всі обставини на користь матері дитини, не зважаючи на те, що заяву про визначення місця проживання малолітньої дитини писав він, подавав він, це рішення є недостатнім, недопустимим і позитивно характеризують лише матір дитини та дискредитують батька без будь-яких підстав та доведених фактів. Вважає, що виконкомом Остерської міської ради не встановлено жодної обставини з приводу виконання батьківських обов`язків ним як батьком. Більш того в рішенні не зазначено взагалі не враховано думку дитини з приводу визначення місця проживання з одним з батьків та не отримано висновку психолога щодо психоемоційного зв`язку дитини з кожним із батьків.
Позивач звертає увагу суду, що згідно рішення виконавчого комітету Остерської міської ради від 23.12.2024 року №15-58/VIII вказано, що розглядається заява № 876/03-10 від 06.11.2024 року ОСОБА_1 , то яким чином визначили місце проживання дитини з ОСОБА_2 , якщо у його заяві про це не йшлося взагалі. Він вважає, що виконавчий комітет Остерської міської ради перевищив свої повноваження, і вирішив питання на користь іншої особи, яка навіть не заявляла про таку вимогу, не подавала жодної заяви про таку вимогу тощо.
Зважаючи на всі ці обставини, відповідне рішення виконавчого комітету Остерської міської ради № 15-58/VIII від 23.12.2024 року є упередженим і прийнятим на користь ОСОБА_2 без будь-яких правових підстав та належного обґрунтування, проте без належного мотивування прийнятого рішення у призначенні проживання дитини з матір`ю.
Батько вважає, що може забезпечити доньці належний догляд та виховання, матеріальне забезпечення та безпечне середовище, тому бажає, щоб дитина проживала з ним.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві. Він вважає, що дитина повинна проживати з ним, так як в нього є умови для проживання дитини, а у відповідача не має, винаймає житло.
Представник позивача в судовому засіданні пояснила, що сторона позивача зменшує позовні вимоги і підтримує дві перші позовні вимоги заявлені в позові. 
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі. За півтора року, як вони з позивачем не проживають разом, не допоміг ні чим, телефонував в нетверезому стані, ображав.
Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі та просила в задоволенні позову відмовити з підстав зазначених у відзиві та на підставі доказів наданих стороною відповідача.
Представник третьої особи, Служба у справах дітей Остерської міської ради, в судовому засіданні в судовому засіданні пояснила, що умови проживання добрі Що там, що там. Дитина говорила, що любить і маму і тата, але хоче проживати з мамою. В задоволенні позову просить суд відмовити.
Представник відповідача виконавчого комітету Остерської міської ради Чернігівського району Чернігівської області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся. 
Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи приходить до наступних висновків.
Відповідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні дала показання, що позивач та відповідач були її сусідами по с. Короп`є. Сім`я була прекрасна, тато багато приділяв уваги дитині. Вона ніколи не чула скандалів, ніколи не бачила ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння. Про маму нічого поганого не скажу. З 2022 року вони вже проживали в м. Остер.
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні дала показання, що позивач та відповідач її сусіди в м. Остер, відповідач вже там не проживає. Переїхали в м. Остер десь 4-5 років тому, на даний час разом не живуть. Позивач переживає за дитиною. Сварок між ними вона ніколи не чула. Бачила дитину з бабусею.
Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні дала показання, що відповідач її донька, позивач бувший зять. Дочка більше року проживає в м. Остер з дитиною за новою адресою. Жили нормально, потім не знаю чому, бійки,сварки, викликали поліцію. Не зійшлися характерами, ОСОБА_7 до ОСОБА_10 застосовував силу. ОСОБА_11 не чинить перешкод йому у спілкуванні з дитиною. Він у ОСОБА_12 випитував де мама, що мама, це вона їй розповідала. Батько може прийти до дитини, але не приходить. Майже не вживає спиртного, коли вип`є, агресивний, запальний.
Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні дала показання, що відповідач її подруга, позивач бувший чоловік подруги. Її дочка та дочка ОСОБА_10 ходять в один клас. ОСОБА_11 кожного ранку приводить дитину до школи і забирає, рідко забирає бабуся. Батька ні разу біля школи , щоб чекав дитину, вона не бачила. ОСОБА_11 не була проти, щоб батько спілкувався з дитиною. Вона знає ОСОБА_14 більше п`яти років, з ОСОБА_7 не спілкувалася, бо він не хотів спілкуватися, ОСОБА_14 постійно контролював, дитина його боїться.
Згідно Висновку Служби у справах дітей Остерської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини та рішення виконавчого комітету Остерської міської ради від 23.12.2024 року № 15-58/VIII «Про визначення місця проживання малолітньої дитини» - визнано за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до статей 150-157 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною, брати участь у її вихованні.
Згідно зі ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Згідно з вимогами ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Частиною 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.
За ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).
Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.
Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.
Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що між сторонами у справі загострились взаємовідносини, така ситуація в їх особистих відносинах потягла за собою розірвання шлюбу та проживання окремо за різними адресами, дитина після припинення взаємовідносин та розірвання шлюбу, залишилася проживати з матір`ю. Позивач не погоджується, щоб дитина проживала з матір`ю, а вважає, що дитина повинна проживати з ним, так як тільки він може забезпечити належний розвиток, виховання дитини, створити їй належні умови проживання, тощо. 
За встановлених судом обставин встановлено, що малолітня дочка проживає разом з матір`ю, мати здійснює за нею постійний догляд, піклується про неї, забезпечує всім необхідним. Позивачем не було надано суду доказів, , що після того, як сторони розійшлися і почали проживати окремо, а саме з 24 вересня 2024 року, батько дитини допомагав матері утримувати дитину та надавав матеріальну допомогу. 
Також під час розгляду справи. в судовому засіданні було встановлено, що з часу проживання сторін окремо, а саме з 24 вересня 2024 року і по час судового розгляду справи, позивач не приймав участі у матеріальному забезпеченні дитини, не відвідує дитину, не приймає участі у її вихованні, жодних доказів зі сторони позивача, що мати дитини або інші особи чинять йому перешкоди у спілкуванні з дитиною та прийняття участі у її матеріальному забезпеченні, суду не надано.
Разом з тим, судом не встановлено обставин, за яких проживання дитини з матір`ю могло б негативно впливати на неї. 
В позові зазначено, що відповідач декілька разів висловлювалася з погрозами в адресу позивача, що забере дитину до себе, мати дитини не має змоги проводити їхню спільну доньку до шкільного закладу та забирати її додому після навчання, це роблять інші люди, поведінка відповідача до членів своєї сім`ї характеризується грубістю, вона емоційна, не врівноважена та схильна до фізичних образ по відношенню до власної дитини, бачитися та спілкуватися з донькою відповідачка забороняє, але жодного доказу в підтвердження даних фактів, суду не надано.
З огляду на викладене, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своєї дитини, враховуючи ставлення сторін до дитини, участь кожного з них у її вихованні, проживання дитини з матір`ю на думку суду позитивно впливає на дитину, мати забезпечує рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, мати створила належні умови для виховання та розвитку дитини, а також мати дитини має стійкі соціальні зв`язки, суд виходячи з якнайкращих інтересів дитини, приходить до висновку, що визначення місця проживання дитини сторін з матір`ю в ситуації, що склалась на час розгляду справи, відповідатиме якнайкращим інтересам дитини, тому в задоволенні позову в частині визначення місця проживання спільної з відповідачем ОСОБА_2 дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з її батьком, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , необхідно відмовити.
Що стосується заявлених позовних вимог визнання дії виконавчого комітету Остерської міської ради протиправними та скасування рішення №15-58/VIII від 23.12.2024 року «Про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 », то суд приходить до наступних висновків.
Рішенням виконавчого комітету Остерської міської ради від 23.12.2024 року № 15-58/VIII «Про визначення місця проживання малолітньої дитини» (далі в межах даного тексту «Рішення»), вирішено визначити місце проживання неповнолітньої дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Під час прийняття рішення виконавчий комітет керувався, як зазначено в рішенні статтями 8, 11, 12 Закону України « Про охорону дитинства» статтею 161 Сімейного кодексу України, п. 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини».
Суд не вбачає порушень зі сторони відповідача при прийнятті рішення, а стороною позивача не наведено та не зазначено, які правові норми було порушено відповідачем по справі виконавчим комітетом Остерської міської ради Чернігівського району Чернігівської області, при ухваленні рішення, а висловлено тільки свою незгоду та власну думку з приводу рішення відповідача по справі, тому в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, стягненню з відповідача на користь позивача не підлягають.
На підставі викладеного та керуючись ст. 141, 258-259, 263-265, 273 ЦПК України, суд, - 

У Х В А Л И В:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та виконавчого комітету Остерської міської ради Чернігівського району Чернігівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Остерської міської ради, про визначення місця проживання спільної з відповідачем ОСОБА_2 дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з її батьком, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , визнання дії виконавчого комітету Остерської міської ради протиправними та скасування рішення №15-58/VIII від 23.12.2024 року «Про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 », - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:
на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;
на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається через Козелецький районний суд Чернігівської області до Чернігівського апеляційного суду.
Рішення в повному обсязі виготовлено 08 квітня 2026 року.

Головуючий суддя Сергій БАРАНЕНКО