ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/3187/25	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Богатиря К.В.
суддів: Поліщук Л.В., Таран С.В.

секретар судового засідання Фещук В.М.

за участю представників учасників у справі про неплатоспроможність:
Від АТ КБ «ПриватБанк» - адвокат Малік Т.І.
Керуючий реструктуризацією - арбітражний керуючий Григоренко Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу: Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»
на ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.11.2025 про визнання кредиторських вимог ( ОСОБА_1 ) (суддя суду першої інстанції Демешин О.А., м. Одеса, повний текст ухвали складено та підписано 26.11.2025)
та на ухвалу Господарського суду Одеської області від 09.12.2025 в частині вимог ОСОБА_1 за результатами попереднього засідання (суддя суду першої інстанції Демешин О.А., м. Одеса, повний текст ухвали складено та підписано 10.12.2025)
по справі №916/3187/25
за заявою фізичної особи ОСОБА_2  
про неплатоспроможність, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 29.08.2025 відкрито провадження у справі № 916/3187/25 про неплатоспроможність боржника фізичної особи ОСОБА_2 , введено процедуру реструктуризації боргів фізичної особи ОСОБА_2 , введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Керуючим реструктуризацією майна боржника фізичної особи ОСОБА_2 призначено арбітражного керуючого Григоренка Юрія Сергійовича (свідоцтво № 1842 від 20.02.2018).
Оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність опубліковано 29.08.2025 № 76990.
До Господарського суду Одеської області надійшла заява фізичної особи ОСОБА_1 про визнання кредитором до боржника фізичної особи ОСОБА_2 з вимогами в сумі 1 139 713 грн.

Короткий зміст оскаржуваних ухвал.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 25.11.2025 визнано вимоги фізичної особи ОСОБА_1 до фізичної особи ОСОБА_2 в сумі 1 139 713 грн та 4 844, 80 грн судового збору.
Приймаючи дане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість боржника виникла на підставі договору позики від 25.11.2024, укладеного між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник). Умови зазначеного договору позики боржником не виконано, грошові кошти у сумі 27 000 доларів США не повернуто.
Таким чином, вимоги ОСОБА_1 до боржника ОСОБА_2 є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та такими, що підлягають визнанню в сумі 1 139 713 грн та 4 844, 80 грн судового збору, оскільки ОСОБА_2 порушила зобов`язання з повернення позики у строки, встановлені договором.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 09.12.2025 за результатами попереднього засідання визначено наступне:
« 1. Визнаними вимогами кредиторів фізичної особи ОСОБА_2 є:
- Головне управління ДПС у Дніпропетровській області в сумі 26 326,86 грн та 4 844,80 грн судового збору;
- ОСОБА_1 в сумі 1 139 713 грн та 4 844, 80 грн судового збору;
- Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» в сумі 501 387,55 грн як вимоги другої черги не забезпечені заставою та 258 322,89 грн - проценти, 13 089,16 грн - пеня, 3 654,00 грн - судові витрати та 4 844,8грн. судового збору.
2. Відхиленими вимогами кредиторів фізичної особи ОСОБА_2 є:
- вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» в сумі 14 480 603,42 грн.

Аргументи учасників справи.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.11.2025 про визнання кредиторських вимог ( ОСОБА_1 ) та на ухвалу Господарського суду Одеської області від 09.12.2025 в частині вимог ОСОБА_1 за результатами попереднього засідання по справі №916/3187/25.
Апелянт вказав, що вирішуючи питання про належне документальне підтвердження кредиторських вимог за договором позики, необхідним в даному випадку є встановлення обставин на підтвердження реального існування таких зобов`язань. Сам лише факт визнання грошових вимог боржником та арбітражним керуючим не є беззаперечним доказом на підтвердження існування такого зобов`язання. В даному випадку не варто залишати поза увагою можливість наявності домовленості між боржником та кредитором щодо створення штучної заборгованості.
Апелянт вказує, що суд першої інстанції не з`ясував, на які цілі боржниця отримала позику, куди спрямувала кошти. Також суд не звернув увагу, що боржницею не надано жодного первинного бухгалтерського документу, який би підтверджував витрати в розмірі суми позики. 
Апелянт також зазначив, що суд першої інстанції залишив поза увагою й обставину щодо з`ясування джерел погашення позики в місячний термін за умови, що з листопада 2021 року боржниця не має регулярного стабільного доходу, тобто з яких доходів боржниця розраховувала виконати зобов`язання через місяць.
На переконання скаржника, такі обставини свідчать по-перше, про недобросовісну поведінку боржниці, по-друге і найголовніше - про штучний характер грошових вимог кредитора ОСОБА_1 . Навіть за умови визнання самою боржницею, арбітражним керуючим грошових вимог кредитора ОСОБА_1 , такі вимоги є не підтвердженими достатніми належними та допустимими доказами.
Крім того, апелянт послався на те, що в даному випадку наявні очевидні ознаки наявності у арбітражного керуючого конфлікту інтересів та взаємопов`язаної заінтересованості між кредитором ОСОБА_1 та арбітражним керуючим Григоренко Ю.С.
Апелянт вказує, що не дивлячись на те, що прямі ознаки пов`язаності кредитора ОСОБА_1 відносно боржниці ОСОБА_2 відсутні, проте обставини щодо заінтересованості кредитора ОСОБА_1 та арбітражного керуючого, кандидатура якого була запропонована боржником, вочевидь свідчать про створення штучної заборгованості задля отримання подальшого контролю над процедурою неплатоспроможності за допомогою «дружнього кредитора».
Керуючись викладеним вище, апелянт просить:
- Ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.11.2025 у справі №916/3187/25, якою визнані грошові вимоги кредитора ОСОБА_1 , скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені заяви ОСОБА_1 до фізичної особи ОСОБА_2 з грошовими вимогами в сумі 1 139 713,00 грн та 4 844, 80 грн судового збору відмовити в повному обсязі.
- Ухвалу Господарського суду Одеської області від 09.12.2025 у справі №916/3187/25, постановлену за результатами попереднього засідання в частині визнання грошових вимог ОСОБА_1 скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення, де визнати відхиленими вимоги кредитора ОСОБА_1 в повному обсязі в сумі 1 139 713,00 грн та 4 844,80 грн.

20.03.2026 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли письмові пояснення АТ КБ «ПриватБанк» по суті справи, якими апелянт доповнює апеляційну скаргу.
Відповідно до ч. 1 ст. 266 ГПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.01.2026 встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 15.02.2026.
Копія даної ухвали була отримана АТ «КБ «ПриватБанк» в системі електронний суд - 29.01.2026.
Таким чином крайній строк на подання інших заяв по суті справи, в тому числі письмових пояснень, припадав на 15.02.2026.
В той же час, апелянт не звертався до суду апеляційної інстанції з клопотанням про поновлення або продовження строку на подання письмових пояснень (доповнень до апеляційної скарги).
Відповідно до ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Таким чином, враховуючи те, що відповідні письмові пояснення АТ КБ «ПриватБанк» були подані з пропуском строку, колегія суддів залишає такі пояснення без розгляду.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу.
До Південно-західного апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.11.2025 про визнання кредиторських вимог ( ОСОБА_1 ) та на ухвалу Господарського суду Одеської області від 09.12.2025 за результатами попереднього засідання по справі №916/3187/25.
ОСОБА_1 вказав, що 25 листопада 2024 року він передав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 27 000 доларів США на підставі письмового договору позики. Факт отримання коштів зафіксовано у розписці позичальника. Строк повернення - до 31 грудня 2024 року, без нарахування відсотків. Для підтвердження фінансової спроможності він подав до суду декларацію про доходи, яка засвідчує наявність достатніх легальних доходів для надання такої позики. Суд першої інстанції дослідив ці документи і визнав їх достатніми. Банк у своїй скарзі не оспорює достовірність жодного з поданих документів - ні договору, ні розписки, ні декларації.
ОСОБА_1 зазначає, що підвищений стандарт доказування застосовується у справах про банкрутство за наявності конкретної передумови - вмотивованих сумнівів учасників справи щодо реальності зобов`язання. Це прямо випливає з правової позиції Верховного Суду, на яку посилається сам банк. 
Кредитор вказав, що станом на 25.11.2025, коли суд першої інстанції розглядав його вимоги, ситуація була наступною: боржник ОСОБА_2 визнала вимоги, що є її процесуальним правом відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України; арбітражний керуючий дослідив документи та підтвердив обґрунтованість вимог; суд самостійно перевірив надані докази; жоден учасник провадження не висловив заперечень чи сумнівів.
Кредитор зазначив, що підвищений стандарт доказування покладає додатковий тягар на кредитора, який заявляє вимоги. Але він не звільняє опонента від обов`язку спростувати надані докази. Однак банк не оспорює справжність підпису на розписці; не оспорює справжність договору позики; не оспорює достовірність декларації про доходи; не заявляє про фальсифікацію жодного документа; не подає жодних доказів удаваності чи фіктивності правочину.
На переконання ОСОБА_1 банк обмежується припущеннями.
ОСОБА_1 також зазначив, що наявність ділових контактів між кредитором та арбітражним керуючим не доводить фіктивності позики.
Керуючись викладеним вище, ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк», ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.11.2025 про визнання грошових вимог ОСОБА_1 у розмірі 1 139 713,00 грн та 4 844,80 грн судового збору та ухвалу Господарського суду Одеської області від 09.12.2025 за результатами попереднього засідання - залишити без змін.

До Південно-західного апеляційного господарського суду від арбітражного керуючого Григоренко Юрія Сергійовича надійшов відзив на апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.11.2025 про визнання кредиторських вимог ( ОСОБА_1 ) та на ухвалу Господарського суду Одеської області від 09.12.2025 за результатами попереднього засідання по справі №916/3187/25.
Арбітражний керуючий вказав, що значну частину апеляційної скарги Банк присвятив обставинам, які стосуються нібито наявності конфлікту інтересів у керуючого реструктуризацією та «пов`язаності» кредитора ОСОБА_1 з арбітражним керуючим Григоренком Ю.С. Однак зазначені обставини: не входили до предмету розгляду суду першої інстанції при ухваленні оскаржуваних ухвал; не досліджувались та не оцінювались судом першої інстанції; не могли вплинути на висновки суду щодо складу та розміру грошових вимог кредиторів.
Арбітражний керуючий зазначив, що питання наявності конфлікту інтересів є предметом розгляду клопотання АТ КБ «ПриватБанк» про відсторонення арбітражного керуючого, яке розглядається Господарським судом Одеської області в межах цієї ж справи окремо від питання визнання грошових вимог.
Арбітражний керуючий вказав, що суд першої інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України, самостійно дослідив надані кредитором докази та здійснив правовий аналіз підстав виникнення, характеру та розміру грошових вимог. Висновок керуючого реструктуризацією не є обов`язковим для суду, суд ухвалює рішення на підставі власного дослідження доказів за своїм внутрішнім переконанням.
Керуючись викладеним вище, арбітражний керуючий Григоренко Юрій Сергійович просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк», ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.11.2025 про визнання грошових вимог ОСОБА_1 у розмірі 1 139 713,00 грн та 4 844,80 грн судового збору та ухвалу Господарського суду Одеської області від 09.12.2025 за результатами попереднього засідання - залишити без змін.

17.03.2026 до Південно-західного апеляційного господарського суду від арбітражного керуючого Григоренко Юрія Сергійовича надійшли доповнення до відзиву на апеляційну скаргу.
Відповідно до ч. 1 ст. 263 ГПК України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.
Відповідно до ч. 2 ст. 119 ГПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.01.2026 встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 15.02.2026.
Копія даної ухвали була отримана арбітражним керуючим Григоренко Юрієм Сергійовичем в системі електронний суд - 29.01.2026.
Таким чином крайній строк на подання відзиву, в тому числі доповнення до відзиву на апеляційну скаргу, припадав на 15.02.2026.
В той же час, арбітражний керуючий не звертався до суду апеляційної інстанції з клопотанням про продовження строку на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Відповідно до ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Таким чином, враховуючи те, що відповідні доповнення до відзиву на апеляційну скаргу арбітражного керуючого Григоренко Юрія Сергійовича були подані з пропуском строку, колегія суддів залишає такі доповнення без розгляду.

Рух справи у суді апеляційної інстанції.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №916/3187/25 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Богатир К.В., судді Поліщук Л.В., Таран С.В., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2025.
На момент надходження апеляційної скарги, матеріали справи №916/3187/25 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.12.2025 відкладено вирішення питання про можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.11.2025 про визнання кредиторських вимог ( ОСОБА_1 ) та на ухвалу Господарського суду Одеської області від 09.12.2025 за результатами попереднього засідання по справі №916/3187/25 до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду Одеської області невідкладно надіслати матеріали справи №916/3187/25 в частині розгляду заяви ОСОБА_1 про визнання кредиторських вимог та в частині постановлення ухвали за результатами попереднього засідання на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.
До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/3187/25.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.01.2026 апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.11.2025 про визнання кредиторських вимог ( ОСОБА_1 ) та на ухвалу Господарського суду Одеської області від 09.12.2025 за результатами попереднього засідання по справі №916/3187/25 - залишено без руху; встановлено Акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» строк для усунення недоліків при поданні апеляційної скарги шляхом надання Південно-західному апеляційному господарському суду доказів сплати судового збору у розмірі, встановленому законом - протягом 10 днів з дня вручення цієї ухвали; роз`яснено апелянту, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.
До Південно-західного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» надійшла заява про усунення недоліків, до якої були долучені докази сплати судового збору у сумі 2 422,40 грн. Таким чином недоліки апеляційної скарги були усунуті належним чином.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.01.2026 поновлено Акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Одеської області від 25.11.2025 про визнання кредиторських вимог ( ОСОБА_1 ) по справі №916/3187/25; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.11.2025 про визнання кредиторських вимог ( ОСОБА_1 ) та на ухвалу Господарського суду Одеської області від 09.12.2025 за результатами попереднього засідання по справі №916/3187/25; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 15.02.2026; призначено справу №916/3187/25 до розгляду на 05.03.2026 о 11:30; встановлено, що засідання відбудеться у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду за адресою: м. Одеса, пр. Шевченка, 29, зал судових засідань № 7, 3-ій поверх; явка представників учасників справи не визнавалася обов`язковою; роз`яснено учасникам судового провадження їх право подавати до суду заяви про розгляд справ у їхній відсутності за наявними в справі матеріалами; роз`яснено учасникам судового провадження їх право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у тому числі із застосуванням власних технічних засобів.
05.03.2026 у судовому засіданні прийняли участь представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - адвокат Малік Тетяна Іванівна та керуючий реструктуризацією майна - арбітражний керуючий Григоренко Юрій Сергійович.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.03.2026 вирішено розглянути справу №916/3187/25 у розумний строк відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; повідомлено учасників справи про оголошену перерву у судовому засіданні по справі №916/3187/25 до 26.03.2026 о 11:30 год; встановлено, що засідання відбудеться у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду за адресою: місто Одеса, проспект Шевченка, 29, в залі засідань № 7, 3-й поверх; явка представників учасників у справі не визнавалася обов`язковою; роз`яснено учасникам судового провадження їх право подавати до суду заяви про розгляд справ у їхній відсутності за наявними в справі матеріалами; роз`яснено учасникам судового провадження їх право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у тому числі із застосуванням власних технічних засобів; зобов`язано ОСОБА_2 надати до Південно-західного апеляційного господарського у строк до 20.03.2026 письмові пояснення щодо обставин укладення договору позики від 25.11.2024, в якому надати відповідь на наступні питання: 
- З якою метою було укладено договір позики від 25.11.2024, враховуючи наявність непогашеної заборгованості ОСОБА_2 перед АТ «КБ «ПриватБанк»?
- Яким чином були витрачені грошові кошти у сумі 27 000,00 доларів США, отримані у позику за договором від 25.11.2024?
- За рахунок яких коштів ОСОБА_2 планувала виконати зобов`язання за договором позики від 25.11.2024?
Копія даної ухвали від 05.03.2026 була отримана ОСОБА_2 05.03.2026, однак боржниця не виконала вимоги суду апеляційної інстанції та не надала витребуванні пояснення щодо обставин справи.
26.03.2026 у судовому засіданні прийняли участь представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - адвокат Малік Тетяна Іванівна та керуючий реструктуризацією майна - арбітражний керуючий Григоренко Юрій Сергійович.
Представники інших учасників у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце його проведення повідомлялися належним чином.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.
Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Як вбачається з матеріалів справи, копія ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.03.2026, якою повідомлено учасників справи про оголошену перерву у судовому засіданні по справі №916/3187/25 до 26.03.2026 о 11:30 год, була отримана в електронному кабінеті ОСОБА_2 - 05.03.2026, Головним управлінням Державної податкової служби у Дніпропетровській області - 05.03.2026, ОСОБА_1 - 05.03.2026.
Явка представників сторін у судове засідання, призначене на 26.03.2026, не визнавалась апеляційним господарським судом обов`язковою, про наявність у сторін доказів, які відсутні у матеріалах справи та без дослідження яких неможливо розглянути апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.11.2025 про визнання кредиторських вимог ( ОСОБА_1 ) та на ухвалу Господарського суду Одеської області від 09.12.2025 за результатами попереднього засідання по справі №916/3187/25, до суду не повідомлялося.
Таким чином, колегія суддів вважає, що в даному судовому засіданні повинен відбутися розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.11.2025 про визнання кредиторських вимог ( ОСОБА_1 ) та на ухвалу Господарського суду Одеської області від 09.12.2025 за результатами попереднього засідання по справі №916/3187/25 по суті, не дивлячись на відсутність представників окремих учасників у справі про банкрутство, повідомлених про судове засідання належним чином. Відсутність зазначених представників у даному випадку не повинно заважати здійсненню правосуддя.

Щодо клопотання апелянта про долучення доказів, колегія суддів зазначає наступне.
Разом з апеляційною скаргою надійшло клопотання АТ КБ «ПриватБанк» про визнання поважними причини неподання до суду першої інстанції доказів та долучення до матеріалів апеляційної скарги наступних доказів:
1) витяг з ЄДРПОУ адвокатського бюро «Літіґент» Юрія Григоренка»;
2) витяг з ЄДРПОУ Установи «Експертно-криміналістична установа»;
3) електронну копію витягу (сторінку) офіційного веб сайту юридичної компанії «Smart Law»;
4) копію ухвали від 08.06.2023 у справі 911/1648/21;
5) протокол про результати аукціону в межах справи №911/1648/21 з продажу земельної ділянки з кадастровим номером 3221985500:04:016:0029
6) копію довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості земельної ділянки 3221985500:04:016:0029;
7) протокол про результати аукціону в межах справи №911/1648/21 з продажу земельної ділянки з кадастровим номером 3221985500:04:007:0014;
8) копію довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості земельної ділянки 3221985500:04:007:0014.
Дане клопотання обґрунтовано тим, що апелянт не міг подати відповідні докази до суду першої інстанції, адже не мав статусу учасника справи.
До Південно-західного апеляційного господарського суду від арбітражного керуючого Григоренко Юрія Сергійовича надійшли заперечення на клопотання апелянта про долучення доказів.
Арбітражний керуючий вказав, що причини неподання цих доказів раніше не є об`єктивними та не залежали виключно від відсутності процесуального статусу. Банк свідомо обрав пасивну поведінку у суді першої інстанції та намагається компенсувати наслідки власної процесуальної бездіяльності шляхом подання нових доказів в апеляції, що є неприпустимим.
Колегія суддів ухвалою у протокольній формі задовольнила клопотання апелянта та долучила вищевказані докази до матеріалів справи, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ч. 1-4, 8 ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Відповідно до ст. 1 КУзПБ учасники у справі про банкрутство (неплатоспроможність) - сторони, арбітражний керуючий, державний орган з питань банкрутства, інші учасники справи про банкрутство, щодо прав або обов`язків яких існує спір, а також у випадках, передбачених цим Кодексом, Фонд державного майна України, Національний банк України, Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника.
Сторони у справі про банкрутство (неплатоспроможність) - конкурсні кредитори (голова комітету кредиторів), забезпечені кредитори, боржник (банкрут).
Як вбачається з матеріалів справи, АТ КБ «ПриватБанк» набув статус учасника у справі №916/3187/25 09.12.2025 після визнання його кредиторських вимог.
Набуття статусу учасника справи остаточно формалізується ухвалою суду про визнання вимог кредитора (аналогічна позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.01.2020 у справі №913/444/18). 
Як зазначив Верховний Суд у вказаній постанові, порядок набуття конкурсним кредитором статусу учасника провадження у справі про банкрутство є чітким, зрозумілим та однозначним, тобто таке нормативне регулювання виключає можливість довільного його трактування. 
Отже, лише після вчинення всіх передбачених Кодексом України з процедур банкрутства (стаття 45) дій, прийняття судом відповідної ухвали про повне або часткове (частина шоста статті 45, стаття 47 Кодексу України з процедур банкрутства) визнання його вимог, кредитор набуває статусу учасника провадження у справі про банкрутство та повну процесуальну дієздатність (здатність особисто здійснювати процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді, стаття 44 Господарського процесуального кодексу України) (п.56.16 постанови Верховного Суду від 16.07.2020 у справі №910/4475/19).
Таким чином, у АТ КБ «ПриватБанк» з`явилася можливість здійснювати у повному обсязі процесуальні права, в тому числі надавати заперечення проти кредиторських вимог інших кредиторів у справі та докази на підтвердження таких заперечень, тільки з дня визнання судом його кредиторських вимог до боржника.
Враховуючи те, що АТ КБ «ПриватБанк» набуло статусу учасника у даній справі лише 09.12.2025, то у нього була відсутня об`єктивна можливість надати долучені до апеляційної скарги докази до суду першої інстанції до цієї дати.
Дані обставини свідчать про наявність поважних причин неможливість подання вищевказаних доказів до суду першої інстанції та необхідність їх прийняття до розгляду.

Фактичні обставини, встановлені судом.
11.08.2025 Фізична особа ОСОБА_2 звернулась до Господарського суду Одеської області із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 21.08.2025 заяву фізичної особи ОСОБА_2 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність прийнято до розгляду.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 29 серпня 2025 року відкрито провадження у справі № 916/3187/25 про неплатоспроможність боржника фізичної особи, суд, зокрема, ухвалив:
- відкрити провадження у справі про неплатоспроможність боржника фізичної особи ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 );
- ввести процедуру реструктуризації боргів фізичної особи ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 );
- ввести мораторій на задоволення вимог кредиторів;
- керуючим реструктуризацією майна боржника фізичної особи ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) призначити арбітражного керуючого Григоренка Юрія Сергійовича (свідоцтво № 1842 від 20.02.2018);
- заборонити фізичній особі ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) відчужувати майно.
Оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність опубліковано 01.09.2025 № 76990.
17.09.2025 до Господарського суду Одеської області надійшла заява фізичної особи ОСОБА_1 про визнання кредитором до боржника фізичної особи ОСОБА_2 з вимогами в сумі 1 139 713,00 грн.
Дана заява обґрунтована тим, що кредиторські вимоги виникли на підставі договору позики 25.11.2024, укладеного між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник).
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 06.10.2025 заяву фізичної особи ОСОБА_1 про визнання грошових вимог до боржника фізичної особи ОСОБА_2 в сумі 1 139 713,00 грн прийнято та призначено до розгляду в засіданні суду.
До Господарського суду Одеської області надійшов відзив керуючого реструктуризацією арбітражного керуючого Григоренка Ю.С. про розгляд кредиторських вимог ОСОБА_1 до боржника, відповідно до якого вимоги кредитора визнані арбітражним керуючим в повному обсязі.
Також, боржником ОСОБА_2 надано до Господарського суду Одеської області відзив на заяву ОСОБА_1 , відповідно до якої заявлені вимоги визнано в повному обсязі.

Мотивувальна частина.
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 ст. 269 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала про визнання кредиторських вимог ОСОБА_1 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішенням про відмову у визнанні таких вимог, крім того скасуванню підлягає ухвала Господарського суду Одеської області від 09.12.2025 за результатами попереднього засідання по справі №916/3187/25 в частині визнаних вимог кредитора фізичної особи ОСОБА_1 до фізичної особи ОСОБА_2 , виходячи з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Кодексу України з процедур банкрутства, Закону України "Про міжнародне приватне право", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Ч. 6 ст. 12 ГПК України передбачено, що Господарські суди розглядають справи про банкрутство (неплатоспроможність) у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Кодексом України з процедур банкрутства.
Ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України. Застосування положень Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Ст. 113 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.
Відповідно до абз. 13 ч. 1 ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.
Грошове зобов`язання (борг), згідно абз. 5 ч. 1 ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства це зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань належать також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов`язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов`язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях. До складу грошових зобов`язань боржника, у тому числі зобов`язань щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду, а також зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров`ю громадян, зобов`язання з виплати авторської винагороди, зобов`язання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі. Склад і розмір грошових зобов`язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов`язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При поданні заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) розмір грошових зобов`язань визначається на день подання до господарського суду такої заяви.
Приписами ч. 1 ст. 122 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що подання кредиторами грошових вимог до боржника та їх розгляд керуючим реструктуризацією здійснюються в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб.
Ч. 1 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Адміністратор за випуском облігацій, який діє як конкурсний кредитор, подає заяву з вимогами до боржника з урахуванням вимог статті 93-1 цього Кодексу. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.
Частиною 2 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства забезпечені кредитори зобов`язані подати заяву з грошовими вимогами до боржника під час провадження у справі про банкрутство в частині вимог, що є незабезпеченими, або за умови відмови від забезпечення. Забезпечені кредитори можуть повністю або частково відмовитися від забезпечення. Якщо вартості застави недостатньо для покриття всієї вимоги, кредитор повинен розглядатися як забезпечений лише в частині вартості предмета застави. Залишок вимог вважається незабезпеченим. Склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті України. Якщо зобов`язання боржника визначені в іноземній валюті, то склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті за курсом, встановленим Національним банком України на дату подання кредитором заяви з грошовими вимогами до боржника. Майнові вимоги кредиторів до боржника мають бути виражені в грошових одиницях і заявлені до господарського суду в порядку, встановленому цією статтею.
Відповідно до ч. 6 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства кредитор має право отримувати від розпорядника майна інформацію щодо вимог інших кредиторів. Такий кредитор може подати розпоряднику майна, боржнику та суду заперечення щодо визнання вимог інших кредиторів. Заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, подані в межах строку, визначеного частиною першою цієї статті, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні суду. Вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, розглядаються господарським судом у порядку черговості їх отримання у судовому засіданні, яке проводиться після попереднього засідання господарського суду. За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів. Ухвала господарського суду набирає законної сили негайно після її оголошення, може бути оскаржена у встановленому цим Кодексом порядку та є підставою для внесення відомостей про таких кредиторів до реєстру вимог кредиторів.
Згідно ч. 2 ст. 47 Кодексу України з процедур банкрутства у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.
За результатами розгляду вимог окремого кредитора господарський суд постановляє ухвалу про їх визнання чи відхилення (повністю або частково), що не може бути оскаржена окремо від ухвали господарського суду, постановленої за результатами попереднього засідання.
Отже, під час розгляду заявлених до боржника кредиторських вимог, у тому числі у справі про неплатоспроможність фізичної особи, суд в силу наведених вище норм має з`ясовувати правову природу таких вимог, надати правову оцінку доказам, поданим заявником на підтвердження його вимог до боржника, аргументам та запереченням боржника чи інших кредиторів щодо задоволення таких вимог, перевірити дійсність заявлених вимог, з урахуванням чого встановити наявність підстав для їх визнання чи відхилення (повністю або частково).
Поряд з цим, у питанні порядку розгляду кредиторських вимог у справі про банкрутство та ролі й обов`язків суду на цій стадії колегія суддів враховує усталені правові висновки Верховного Суду, що полягають у такому:
- заявник сам визначає докази, які, на його думку, підтверджують заявлені вимоги; проте, обов`язок надання правового аналізу поданих кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог, покладений на господарський суд, який здійснює розгляд справи про банкрутство. Під час розгляду заявлених грошових вимог суд користується правами та повноваженнями, наданими йому процесуальним законом; суд самостійно розглядає кожну заявлену грошову вимогу, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду визнає або відхиляє частково чи повністю грошові вимоги кредитора (постанова від 26.02.2019 у справі N 908/710/18);
- у попередньому засіданні господарський суд зобов`язаний перевірити та надати правову оцінку усім вимогам кредиторів до боржника незалежно від факту їх визнання чи відхилення боржником. Заявлені до боржника грошові вимоги конкурсних кредиторів можуть підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (постанова від 26.02.2019 у справі N 908/710/18);
- на стадії звернення кредиторів з вимогами до боржника та розгляду зазначених вимог судом принципи змагальності та диспозитивності у справі про банкрутство проявляються у наданні заявником відповідних документів на підтвердження своїх кредиторських вимог та заперечень боржника та інших кредиторів проти них (постанова від 23.04.2019 у справі N 910/21939/15);
- покладення обов`язку доказування обґрунтованості відповідними доказами своїх вимог до боржника саме на кредитора не позбавляє його права на власний розсуд подавати суду ті чи інші докази, що дозволяє суду застосовувати принцип диспозитивності господарського судочинства та приймати рішення про визнання чи відмову у визнанні вимог кредитора, виходячи з тієї сукупності доказів, яка надана кредитором-заявником грошових вимог. Законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено на заявника грошових вимог, а предметом спору в даному випадку є вирішення питання про належне документальне підтвердження цих вимог кредитором-заявником. У випадку ненадання заявником-кредитором сукупності необхідних документів на обґрунтування своїх вимог, суд у справі про банкрутство відмовляє у визнанні таких вимог та включенні їх до реєстру вимог кредиторів. Надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (стаття 76 ГПК України), допустимості (стаття 77 ГПК України), достовірності (стаття 78 ГПК України) та вірогідності (стаття 79 ГПК України). Комплексне дослідження доказів на предмет їх відповідності законодавчо встановленим вимогам є сутністю суддівського розсуду на стадії встановлення обсягу кредиторських вимог у справі про банкрутство. У випадку ненадання заявником-кредитором сукупності необхідних документів на обґрунтування своїх вимог, суд у справі про банкрутство відмовляє у визнанні таких вимог та включенні їх до реєстру вимог кредиторів (постанова від 27.08.2020 у справі N 911/2498/18);
- розглядаючи кредиторські вимоги суд в силу норм статей 45 - 47 КУзПБ має належним чином дослідити сукупність поданих заявником доказів (договори, накладні, акти, судові рішення, якими вирішено відповідний спір тощо), перевірити їх, надати оцінку наявним у них невідповідностям (за їх наявності), та аргументам, запереченням щодо цих вимог з урахуванням чого з`ясувати чи є відповідні докази підставою для виникнення у боржника грошового зобов`язання (постанова від 21.10.2021 у справі N 913/479/18);
- використання формального підходу при розгляді заяви з кредиторськими вимогами та визнання кредиторських вимог без надання правового аналізу поданій заяві з кредиторськими вимогами, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог створює загрозу визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника. Наведене порушує права кредиторів у справі про банкрутство з обґрунтованими грошовими вимогами. Для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами з застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення. У разі виникнення обґрунтованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог (постанова від 07.08.2019 у справі N 922/1014/18);
- сутність підвищеного стандарту доказування у справах про банкрутство полягає, зокрема, в такому: перевірка обґрунтованості та розміру вимог кредиторів здійснюється судом незалежно від наявності розбіжностей щодо цих вимог між боржником та особами, які мають право заявляти відповідні заперечення, з одного боку, та кредитором, що заявив грошові вимоги до боржника, з іншого боку; при визнанні вимог кредиторів у справі про банкрутство слід виходити з того, що визнаними можуть бути лише вимоги, щодо яких подано достатні докази наявності та розміру заборгованості; під час розгляду заяви кредитора з грошовими вимогами до боржника у справі про банкрутство визнання боржником або арбітражним керуючим обставин, якими кредитор обґрунтовує свої вимоги (частина перша статті 75 ГПК України), саме по собі не звільняє іншу сторону від необхідності доведення таких обставин в загальному порядку (постанова від 22.12.2022 у справі N 910/14923/20). 
Така судова практика є сталою як при застосуванні статей 23-25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (що втратив чинність), так і при застосуванні статей 45-47 КУзПБ (введеного в дію з 21.10.2019), що містять подібне правове регулювання порядку звернення кредиторів із заявами з грошовими вимогами до боржника у справі про банкрутство та порядку розгляду цих заяв судом.
Визнання господарським судом вимог певного кредитора породжує відповідні правові наслідки, що впливають на права інших кредиторів цього боржника у процедурі неплатоспроможності. При цьому, існує ризик обопільної недобросовісної поведінки певного кредитора та боржника щодо створення фіктивної (неіснуючої, штучної) заборгованості останнього за борговою розпискою задля збільшення кількості голосів цього кредитора на зборах кредиторів та можливості впливу на саму процедуру неплатоспроможності фізичної особи, зокрема, й у питанні формування та реалізації ліквідаційної маси боржника, що, у кінцевому результаті, впливатиме на обсяг задоволених вимог
Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 01.03.2023 у справі №902/221/22 виклав наступний висновок:
«Задля унеможливлення загрози визнання господарським судом фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, на кредитора-фізичну особу, як заявника грошових вимог на підставі боргової розписки, покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування у разі виникнення вмотивованих сумнівів сторін у справі про неплатоспроможність фізичної особи щодо обґрунтованості вимог такого кредитора.
За таких обставин, господарському суду під час розгляду заяви кредитора з відповідними грошовими вимогами до боржника варто керуватися не лише засадами, серед інших, належності (стаття 76 ГПК України) та допустимості (стаття 77 ГПК України) доказів, а й враховувати достатність (повноту та всебічність) поданих доказів як взаємозв`язок їх сукупності, що дозволяє суду зробити достовірний висновок про існування заборгованості за борговою розпискою.
Тож, у разі вмотивованих сумнівів інших кредиторів щодо реальності (дійсності) такої заборгованості, обґрунтування грошових вимог до боржника самим лише договором позики та/або борговою розпискою у справі про неплатоспроможність фізичної особи може бути недостатнім.
Необхідним, у такому випадку, може бути також документальне підтвердження джерел походження коштів, наданих фізичною особою-кредитором у позику фізичній особі-боржнику, подання інших додаткових доказів наявності між кредитором (позикодавцем) та боржником (позичальником) зобов`язальних правовідносин за відповідним договором позики.
У разі ж ненадання зазначеним кредитором сукупності необхідних доказів на обґрунтування своїх вимог, зокрема щодо підтвердження реальності грошового зобов`язання, господарський суд відмовляє у визнанні таких вимог у справі про неплатоспроможність фізичної особи.
При цьому, визначена приписами статті 204 ЦК України презумпція правомірності укладеного між сторонами правочину не спростовує відповідного обов`язку заявника-кредитора, вимоги якого підтверджені борговою розпискою, надати сукупність усіх необхідних доказів на обґрунтування своїх вимог, зокрема й зазначені вище докази джерел походження наданих у позику коштів.
Тобто, не досліджуючи дійсність відповідного правочину, що виходить за межі предмета розгляду заяви кредитора з грошовими вимогами до боржника, господарський суд у справі про неплатоспроможність фізичної особи, вирішуючи питання про належне документальне підтвердження кредиторських вимог за борговою розпискою, може надати правову оцінку реальності (дійсності) таких зобов`язань на підставі інших доказів, що підтверджують/спростовують фінансову спроможність цього кредитора щодо надання відповідної позики.»
З матеріалів даної справи вбачається, що до господарського суду від ОСОБА_1 надійшла заява про визнання грошових вимог до боржника в розмірі 1 139 713,00 грн. 
Зазначені грошові вимоги обґрунтовані невиконанням боржником зобов`язань за договором позики.
В матеріалах справи наявний договір позики від 25.11.2024, укладений між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник).
Відповідно до п. 1.1. Договору, позикодавець надає позичальнику грошову позику у сумі 27 000,00 доларів США, що на дату підписання цього договору за курсом НБУ становить 1 139 713,00 грн.
Відповідно до п. 1.2. Договору, позика надається готівкою, без сплати відсотків на визначений в даному договорі строк.
Відповідно до п. 1.3. Договору, позика використовується позичальником для особистих потреб і не може бути спрямована на ведення підприємницької діяльності без попередньої письмової згоди позикодавця.
Відповідно до п. 2.1. Договору, позика надається позичальнику готівкою шляхом передачі грошових коштів позикодавцем позичальникові в момент підписання цього договору.
Пунктом 2.2. Договору встановлено, що позикодавець передає позичальнику грошові кошти у сумі, що в еквіваленті становить 27 000,00 доларів США, у вигляді готівки.
Відповідно до п. 2.3. Договору, позичальник підтверджує отримання цієї суми грошових коштів за допомогою розписки, що є невід`ємною частиною цього договору.
Пунктом 3.1. Договору передбачено, що позичальник зобов`язується повернути суму позики в повному обсязі до 31 грудня 2024 року (включно) без сплати відсотків.
Відповідно до п. 3.2. Договору, погашення позики здійснюється шляхом передачі грошових коштів готівкою позикодавцю до вказаного терміну.
Відповідно до п. 4.1. Договору, у разі несвоєчасного виконання зобов`язань щодо повернення позики, позичальник сплачує штраф у розмірі 0,1 % від невиплаченої суми за кожен день прострочення.
Зі змісту договору вбачається, що його було укладено у місті Одеса.
В матеріалах справи також міститься розписка про отримання готівки від 25.11.2024, відповідно до якої ОСОБА_2 підтверджує отримання від ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 27 000,00 доларів США, що на дату підписання цієї розписки за курсом НБУ становить 1 139 713,00 грн. 
ОСОБА_2 також вказала, що кошти надані їй готівкою у повному обсязі для особистих потреб і вона зобов`язується повернути зазначену суму в термін до 31 грудня 2024 року відповідно до умов договору позики.
Зі змісту розписки вбачається, що вона була складена у місті Одеса.
Крім того, в матеріалах справи наявна податкова декларація платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , відповідно до якої ОСОБА_1 вказав, що загальна сума його доходу на 2024 рік становить 1 562 230,00 грн.
Колегія суддів вбачає, що 11.08.2025 боржниця звернулася до Господарського суду Одеської області із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність. В своїй заяві та додатках до неї заявниця зазначила, що в неї з 19 листопада 2015 року існує невиконане зобов`язання перед АТ КБ ПриватБанк в розмірі 1 014 235,46 грн (такий розмір визначила боржниця). 
Окрім того, боржниця зазначила, що з листопада 2021 не працює, не має регулярного доходу, все майно боржниці (два транспортних засоби) перебуває під арештом в межах виконавчих проваджень, одне з яких ВП 54839440 відкрите в жовтні 2017 року. 
В той же час, перебуваючи у стані надкритичної неплатоспроможності, не маючи постійного доходу протягом останніх трьох років, не маючи активів, вільних від арештів, боржниця 25 листопада 2024 бере на себе майнове зобов`язання у розмірі 27 000 доларів США, що на дату підписання договору становить 1 139 713,00 грн.
Разом з тим, погашення за існуючим зобов`язанням не відбувається у встановлений договором місячний термін, що викликає обґрунтоване та логічне питання щодо необхідності встановлення обставин відносно спрямування боржницею грошових коштів в розмірі 1 139 713,00 грн. 
В той же час, на вимогу суду апеляційної інстанції, боржниця такі пояснення не надала.
При цьому, важливою є та обставина, що строк виконання зобов`язання сторони встановили один місяць: «позика надається готівкою, без сплати відсотків на визначений в даному договорі строк до 31.12.2024» (п.1.2 договору).
Проте, суд першої інстанції не звернув уваги на дані обставини, не з`ясував на які цілі боржниця отримала позику в розмірі більшому, ніж існуючий станом на дату укладення договору борг, куди спрямувала кошти. Також суд не звернув увагу, що боржницею не надо жодного первинного бухгалтерського документу, який би підтверджував витрати в розмірі суми позики. Також суд першої інстанції залишив поза увагою й ту обставину щодо з`ясування джерел погашення позики в місячний термін за умови, що з листопада 2021 року боржниця не має регулярного стабільного доходу, тобто з яких доходів боржниця розраховувала виконати зобов`язання через місяць.
Крім того, суд першої інстанції взагалі не дослідив обставини наявності/відсутності належних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дій щодо реального виконання договору, а саме передачі грошових коштів, адже визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів.
Норми Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", які регулюють відносини організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, передбачають, що відповідно до положення статті 1 вказаного закону, господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства, а первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Частинами 1 та 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до положення статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції та повинні мати такі обов`язкові реквізити як зміст та обсяг господарської операції.
В свою чергу, документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, акти, тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Наявність належно оформлених первинних документів є обов`язковою ознакою господарської операції, однак не єдиною. По своїй правовій суті господарською операцією є операція, яка змінює зміст активів платника податку, а первинні документи лише підтверджують факт її проведення. Отже, основною первинною ознакою господарської операції є її реальність.
В той же час, єдиним доказом на підтвердження факту передачі грошових коштів у сумі 27 000,00 доларів США є розписка від 25.11.2024, складена у місті Одеса.
Однак, колегія суддів критично відноситься до такої розписки та договору, зокрема в частині можливості їх укладення 25.11.2024 у місті Одеса, з огляду на наступне.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 29.08.2025 зобов`язано Державну прикордонну службу України надати керуючому реструктуризацією арбітражному керуючому керуючому Григоренку Ю.С. та суду інформацію про перетинання боржником ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України) та членів її родини ( ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , НОМЕР_2 , громадянин України; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , НОМЕР_3 , громадянин України; ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , НОМЕР_4 , громадянка України; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , НОМЕР_5 , громадянин України) державного кордону за останні три роки.
Відповідно до листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №19/70336-25Вих від 02.09.2025, ОСОБА_2 05.10.2024 о 21:04 виїхала з території України у пункті пропуску Чоп (Тиса).
В той же час, відповідно до даного листа, повернулася на територію України ОСОБА_2 02.02.2025 о 04:12 через пункт пропуску Краківець.
Таким чином, у період з 05.10.2024 по 02.02.2025 ОСОБА_2 знаходилася поза межами території України, що в свою чергу унеможливлює як укладення договору позику від 25.11.2024, так і складання розписки від 25.11.2024 у місті Одеса, адже боржниця не могла знаходитися в той момент у місті Одеса.
Крім того, враховуючи те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вказують на те, що грошові кошти були передані готівкою, то це знову ж таки ставить під сумнів реальність такої передачі. Адже боржниця як на момент укладення даного договору позику, тобто і на момент передачі грошових коштів, так і на момент спливу строку на повернення позики, знаходилася за кордоном та на територію України весь цей час не поверталася.
Окремої уваги, заслуговує факт наявності у ОСОБА_1 грошових коштів, які були передані в позику.
Єдиним доказом на підтвердження даних обставин є податкова декларація платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , відповідно до якої ОСОБА_1 вказав, що загальна сума його доходу на 2024 рік становить 1 562 230,00 грн.
Відповідно до п. 46.1. Податкового кодексу України податкова декларація - розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючим органам у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата грошового зобов`язання, у тому числі податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку, а також суми нарахованого єдиного внеску.
Таким чином, інформацію в дану податкову декларацію вніс безпосередньо ОСОБА_1 , дана податкова декларація в частині реальності доходів не була перевірена податковими органами (докази такої перевірки відсутні). В той же час, будь-які інших доказів отримання відповідного доходу ОСОБА_1 до матеріалів справи не було додано.
Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які належні докази наявності у ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 27 000 доларів США, що на дату підписання договору позики становить 1 139 713,00 грн.
Колегія суддів також звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не отримував жодної вигоди від укладення договору позику, адже така позика була безвідсоткова. А заявляючи кредиторські вимоги, кредитор не скористався своїм правом на стягнення неустойки, передбаченої п. 4.1. договору.
Тобто незрозумілою є економічна обґрунтованість такого правочину для кредитора.
На переконання колегії суддів, такі обставини, свідчать по-перше, про недобросовісну поведінку боржниці, по-друге і найголовніше - про штучний характер грошових вимог кредитора ОСОБА_1 . 
Навіть за умови, визнання самою боржницею, арбітражним керуючим грошових вимог кредитора ОСОБА_1 , такі вимоги є не підтвердженими достатніми належними та допустимими доказами. 
Як зазначив Верховний Суд у справі №902/221/22, висновки якого наведені вище, а також висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 22.08.2024 у справі №922/2714/23, в разі наявності вмотивованих сумнівів щодо грошових вимог фізичної особи, що виникли на підставі договору позики / розписки, необхідним, у такому випадку, може бути також документальне підтвердження джерел походження коштів, наданих фізичною особою-кредитором у позику фізичній особі-боржнику, подання інших додаткових доказів наявності між кредитором (позикодавцем) та боржником (позичальником) зобов`язальних правовідносин за відповідним договором позики. У разі ж ненадання зазначеним кредитором сукупності необхідних доказів на обґрунтування своїх вимог, зокрема щодо підтвердження реальності грошового зобов`язання, господарський суд відмовляє у визнанні таких вимог у справі про неплатоспроможність фізичної особи.
Колегія суддів вважає, що встановлені вище обставини викликають обґрунтовані сумніви щодо виникнення та наявності у Боржника визначеної у заяві заборгованості, адже кредитором ОСОБА_1 не надано належних і допустимих доказів щодо дійсного існування права вимоги за договором позики, а матеріали справи взагалі спростовують можливість укладення договору позики та розписки 25.11.2024 у місті Одеса, оскільки боржниця знаходилася за кордоном у даний період.
Положеннями ст.1 КУзПБ заінтересовані особи стосовно боржника визначені як юридична особа, створена за участю боржника, юридична особа, що здійснює або протягом останніх трьох років здійснювала контроль над боржником, юридична або фізична особа, контроль над якою здійснює або протягом останніх трьох років здійснював боржник, юридична особа, з якою боржник перебуває або протягом останніх трьох років перебував під контролем третьої особи, власники (учасники, акціонери) боржника, керівник боржника, особи, які входять до складу органів управління боржника, головний бухгалтер (бухгалтер) боржника, у тому числі звільнені з роботи за три роки до відкриття провадження у справі про банкрутство; особи, з якими чи на користь яких боржник вчиняв правочини з відчуження майна боржника, які не відповідають критеріям розумності (економічної доцільності, наявності ділової мети) та добросовісності; сторона фраудаторного правочину, вчиненого боржником, або правочину, який згідно із статтею 42 цього Кодексу визнано недійсним; а також особи, які перебувають у родинних стосунках із зазначеними особами та фізичною особою - боржником, а саме: подружжя та їхні діти, батьки, брати, сестри, онуки, а також інші особи, стосовно яких наявні обґрунтовані підстави вважати їх заінтересованими
Для цілей цього Кодексу заінтересованими особами стосовно арбітражного керуючого чи кредиторів визнаються особи в такому самому значенні, як і заінтересовані особи стосовно боржника. Кредитор є заінтересованим стосовно боржника також у разі, якщо він протягом шести місяців до дати відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) або процедури превентивної реструктуризації прямо чи опосередковано набув право вимоги до боржника від кредитора, заінтересованого стосовно боржника.
Як вбачається з матеріалів справи, арбітражний керуючий Григоренко Юрій Сергійович є засновником та керівником адвокатського бюро «Літіґент» Юрія Григоренка» (АБ «Літіґент») код ЄДРПОУ 44896530. Місце знаходження адвокатського бюро м. Київ, вул. Антоновича, буд.23в, адреса засновника: 65012, Одеська область, м. Одеса, бульвар Італійський, буд.11, кв.16.
Як вбачається зі змісту заяви кредитора ОСОБА_1 та клопотання про долучення доказів, подане до суду 24.11.2025, кредитор мешкає за адресою АДРЕСА_2 .
Окрім того, ОСОБА_1 є засновником Установи "Експертно-криміналістична установа" (Установа "ЕКУ") код ЄДРПОУ 45233239, адреса: 65005, м. Одеса, вул. Бугаївська, буд.21, офіс 701, а керівником даної установи є Григоренко Юрій Сергійович .
Також, пан ОСОБА_1 та пан Григоренко Ю.С. є працівниками однієї юридичної компанії «Smart Law», що розташована по АДРЕСА_3 .
Отже, в даному випадку наявні і ознаки наявності у арбітражного керуючого конфлікту інтересів та взаємопов`язаної заінтересованості між кредитором ОСОБА_1 та арбітражним керуючим Григоренко Ю.С.
В той же час, хоча прямі ознаки пов`язаності кредитора ОСОБА_1 відносно боржниці ОСОБА_2 відсутні, проте зазначені вище обставини щодо заінтересованості кредитора ОСОБА_1 та арбітражного керуючого, кандидатура якого була запропонована боржником, можуть також свідчити і про пов`язаність боржниці та ОСОБА_1 , та про можливе вчинення дій з метою створення штучної заборгованості за допомогою «дружнього кредитора».
З огляду на викладене вище, беручи до уваги вище встановлені обставини в сукупності, колегія суддів дійшла до висновку про необхідність відмовити у визнанні вимог фізичної особи ОСОБА_1 до фізичної особи ОСОБА_2 в сумі 1 139 713 грн та 4 844,80 грн судового збору, адже з наявних в мтаералах справи доказів виникають обґрунтовані сумніви щодо виникнення та наявності у ОСОБА_2 визначеної у заяві заборгованості в сумі 1 139 713 грн, адже кредитором ОСОБА_1 не надано належних і допустимих доказів щодо дійсного існування права вимоги за договором позики, доказів реальності господарської операції щодо передачі коштів, доказів існування відповідних грошових коштів у кредитора, а матеріали справи взагалі спростовують можливість укладення договору позики та розписки 25.11.2024 у місті Одеса, передачі коштів в позику готівкою в м. Одеса, оскільки боржниця знаходилася за кордоном у даний період.
Таким чином, ухвала Господарського суду Одеської області від 25.11.2025 про визнання кредиторських вимог ( ОСОБА_1 ) по справі №916/3187/25 підлягає скасуванню.

Щодо ухвали за результатами попереднього засідання, колегія суддів зазначає наступне.
Ч. 2 ст. 122 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що попереднє засідання суду проводиться не пізніше 60 днів з дня відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.
Відповідно до ч. 2 ст. 47 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого ч. 1 ст. 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна. За результатами розгляду вимог окремого кредитора господарський суд постановляє ухвалу про їх визнання чи відхилення (повністю або частково), що не може бути оскаржена окремо від ухвали господарського суду, постановленої за результатами попереднього засідання. У разі необхідності господарський суд може оголосити перерву в попередньому засіданні.
Згідно ч. 4 ст. 122 Кодексу України з процедур банкрутства в ухвалі за результатами попереднього засідання суду, зокрема, зазначаються: 1) обов`язок керуючого реструктуризацією провести збори кредиторів, які мають відбутися не пізніше 14 днів з дня постановлення такої ухвали; 2) дата засідання господарського суду, яке має відбутися не пізніше 60 днів з дня постановлення такої ухвали, на якому буде розглянуто схвалений кредиторами план реструктуризації боргів або прийнято рішення про перехід до процедури погашення боргів чи про закриття провадження у справі.
Відповідно до ч. 2 ст. 133 Кодексу України з процедур банкрутства витрати, пов`язані з провадженням у справі про неплатоспроможність (витрати на оплату судового збору, сплату винагороди і відшкодування витрат арбітражного керуючого, пов`язаних з виконанням ним своїх повноважень, оплату послуг спеціалістів для проведення оцінки майнових об`єктів, що підлягають продажу), відшкодовуються у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів.
Ч. 4 ст. 133 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що вимоги кредиторів, включені до реєстру вимог кредиторів, задовольняються у такій черговості: 1) у першу чергу задовольняються вимоги до боржника щодо виплати заборгованості із заробітної плати працівникам, які перебувають/перебували у трудових відносинах із боржником, сплати аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; 2) у другу чергу задовольняються вимоги щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) та проводяться розрахунки з іншими кредиторами; 3) у третю чергу сплачуються неустойки (штраф, пеня), внесені до реєстру вимог кредиторів.
Таким чином, задоволенню підлягає апеляційна Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.11.2025 про визнання кредиторських вимог ( ОСОБА_1 ) та на ухвалу Господарського суду Одеської області від 09.12.2025 за результатами попереднього засідання по справі №916/3187/25 в частині вимог ОСОБА_1 , а ухвала Господарського суду Одеської області від 09.12.2025 за результатами попереднього засідання по справі №916/3187/25 підлягає скасуванню в частині визнаних вимог кредитора фізичної особи ОСОБА_1 до фізичної особи ОСОБА_2 .
В цій частині необхідно ухвалити нове рішення про те, що вимоги ОСОБА_1 в сумі 1 139 713 грн та 4 844,80 грн судового збору до фізичної особи ОСОБА_2 є відхиленими.

Висновки суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч .1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
У даному випадку, суд першої інстанції не з`ясував обставини, що мають значення для справи, наявна невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи та порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала про визнання кредиторських вимог ОСОБА_1 та ухвала за результатами попереднього засідання в частині кредиторських вимог ОСОБА_1 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у визнанні вимог фізичної особи ОСОБА_1 до фізичної особи ОСОБА_2 .

Керуючись статтями 269-271, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.11.2025 про визнання кредиторських вимог ( ОСОБА_1 ) та на ухвалу Господарського суду Одеської області від 09.12.2025 за результатами попереднього засідання по справі №916/3187/25 в частині вимог ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.11.2025 про визнання кредиторських вимог ( ОСОБА_1 ) по справі №916/3187/25 - скасувати.
Прийняти нове рішення.
Відмовити у визнанні вимог фізичної особи ОСОБА_1 до фізичної особи ОСОБА_2 в сумі 1 139 713 грн та 4 844,80 грн судового збору.
Ухвалу Господарського суду Одеської області від 09.12.2025 за результатами попереднього засідання по справі №916/3187/25 - скасувати в частині визнаних вимог кредитора фізичної особи ОСОБА_1 до фізичної особи ОСОБА_2 , виклавши п. 1, 2 її резолютивної частини в наступній редакції:
« 1. Визнаними вимогами кредиторів фізичної особи ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) є:
- вимоги Головного управління ДПС у Дніпропетровській області в сумі 26 326,86 грн та 4 844,80 грн судового збору;
- вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» в сумі 501 387,55 грн як вимоги другої черги не забезпечені заставою та 258 322,89 грн - проценти, 13 089,16 грн - пеня, 3 654,00 грн - судові витрати та 4 844,8 грн. судового збору.
2. Відхиленими вимогами кредиторів фізичної особи ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) є:
- вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» в сумі 14 480 603,42 грн;
- вимоги ОСОБА_1 в сумі 1 139 713 грн та 4 844,80 грн судового збору.»
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Відповідно до ч. 3 ст. 9 КУзПБ у касаційному порядку не підлягають оскарженню постанови апеляційного господарського суду, прийняті за результатами перегляду судових рішень, крім: ухвали про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), ухвали попереднього засідання, ухвал за результатами розгляду грошових вимог кредиторів, поданих після закінчення строку, встановленого для їх подання, ухвали про затвердження плану санації у справі про банкрутство, ухвали про затвердження плану реструктуризації боргів боржника у справі про неплатоспроможність фізичної особи, ухвали про закриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), а також постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури або процедури погашення боргів боржника та рішень, прийнятих за результатами розгляду заяв, поданих у межах провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність).
Повний текст постанови складено та підписано 06.04.2026.

Головуючий суддя К.В. Богатир

Судді: Л.В. Поліщук

С.В. Таран