Дата документу 22.04.2026	Справа № 554/406/25	
 	Провадження № 1-кп/554/103/2026	

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2026 року Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі -   ОСОБА_2 ,
за участю прокурора – ОСОБА_3 ,
обвинуваченого – ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Полтаві кримінальне провадження №12024170420001727 від 31.10.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Краснознаменка Гадяцького району Полтавської області, громадянина України, з неповною вищою освітою, розлученого, маючого дитину 2011 року народження непрацевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 
- 11.10.2018 Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу в розмірі 850 гривень;
- 16.02.2021 Гадяцьким районним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 185 КК України до обмеження волі строком на 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений з випробувальним терміном строком 1 рік;
- 21.07.2022 Гадяцьким районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 125 КК України до громадських робіт терміном 120 годин;
- 16.11.2023 Гадяцьким районним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 296 КК України до обмеження волі строком на 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений з випробувальним терміном строком 1 рік,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним 
30 жовтня 2024 року близько 05 години 20 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи на території паркувальної зони багатоповерхового житлового будинку, що за адресою: м. Полтава, вулиця Алмазна, 2, помітив припаркований автомобіль марки «ВАЗ 21011», реєстраційний номер НОМЕР_1 , оранжевого кольору. 
Скориставшись відсутністю власника, реалізуючи виниклий умисел на заволодіння транспортним засобом, з корисливих мотивів, ОСОБА_4 відкрив незачинені передні пасажирські дверцята та проник до салону автомобіля «ВАЗ 21011», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Пересів на водійське сидіння та з`єднав дроти запалювання чим привів у дію двигун вказаного автомобіля та залишив на ньому місце події. Надалі, 30 жовтня 2024 року близько 05 години 30 хвилин ОСОБА_4 , керуючи вказаним автомобілем, перемістив його до паркувального майданчику багатоповерхового будинку №53, розташованого по вул. Ігоря Дорошенка, в місті Полтава.
Таким чином, встановивши контроль над транспортним засобом та перемістивши його в просторі з місця первинного знаходження, ОСОБА_4 незаконно заволодів автомобілем марки «ВАЗ 21011», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , 1974 року випуску, оранжевого кольору, вартістю 24000 гривень, та розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_5 матеріального збитку на вказану суму.

Кваліфікація дій обвинуваченого судом
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.1 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин
Допитаний в ході судового розгляду матеріалів кримінальних проваджень обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтвердивши факт його скоєння за обставин, викладених в обвинувальному акті. Пояснив, що побачив на парковці оранжевий автомобіль, потрогав за пасажирські двері - вони відчинені. Заліз в автомобіль, з`єднанням дротів завів його, перегнав до будинку за місцем свого тимчасово проживання. На наступний день поїхав на ньому в бік с.Розсошенці, там його зупинила поліція, забрали автомобіль, оскільки він був у розшуку.
Потерпілий ОСОБА_5 у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомляв.
Оскільки обставини справи ніким із учасників судового розгляду не оспорюються, обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає та їм роз`яснено про позбавлення права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку, суд вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України, вважає повністю доведеною, а тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнає за недоцільне дослідження доказів стосовно цих обставин справи.

Виклад позицій сторін кримінального провадження
Прокурор просила визнати ОСОБА_4 виним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки. На підставі ч.1 ст. 71 КК України частково приєднати частину невідбутого покарання за вироком Гадяцького районного суду Полтавської області від 16 листопада 2023 року та остаточно визначити покарання у виді 3 років 6 місяців обмеження волі.
Обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому та просив його суворо не карати, зазначивши, що усвідомив неправильність своїх дій. 

Мотиви призначення покарання
При призначенні покарання обвинуваченому суд, згідно з вимогами статей 65 – 67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, конкретні обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після цього, наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним й достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, згідно ст. 67 КК України, які обтяжують його покарання, не встановлено. 
Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочині , і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.
Постановою Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Суд враховує характер та ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відносяться до нетяжких злочинів, за якими матеріальна шкода є значною, але відшкодована шляхом повернення майна.
Також суд бере до уваги особу обвинуваченого, який розлучений, офіційно непрацевлаштований, має батьків пенсійного віку та дитину 2011 року народження, на обліку у лікарів нарколога та психіатра на даний час не перебуває, раніше судимий за корисливі злочини, вчинив нове кримінальне правопорушення в період іспитового строку.
Згідно досудової доповіді органу пробації ОСОБА_4 має середній рівень небезпеки для суспільства та ризик повторного вчинення кримінального правопорушення. 
Вищевстановлені обставини та дані, що характеризують особу обвинуваченого, ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке визначається не тільки положеннями ст. 12 КК України, виходячи з формального критерію виду і розміру покарання, а й фактичними обставинами справи, при яких було скоєно кримінальне правопорушення, дають суду підстави прийти до висновку, що виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів не можливе без ізоляції від суспільства, а тому суд вважає за необхідне і достатнє призначити йому покарання, передбачене санкцією ч.1 ст. 289 КК України, у виді обмеження волі.
На думку суду таке покарання цілком узгоджується з нормою ч. 2 ст. 50 КК України, адже покарання має на меті також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Оскільки суд не вбачає в діях обвинуваченого наявності кількох обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, то підстав для застосування ст. 69 та 75 КК України, суд не знаходить.
Крім того, при визначенні остаточного покарання судом враховується вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 16 листопада 2026 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч.1 ст. 296 КК України до обмеження волі строком на 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнено з випробувальним терміном строком 1 рік.

Вирішення цивільного позову
Цивільний позов не заявлений. 

Мотиви інших рішень 
Відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Таким чином витрати на залучення експертів в загальній сумі 3825 гривень 02 копійки підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь держави.
Долю речових доказів необхідно вирішити в порядку ст. 100 КПК України.
Згідно ст. 174 ч. 4 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
Таким чином, арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 14 листопада 2024 року, слід скасувати.
В рамках даного кримінального провадження під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався. Під час судового розгляду таких клопотань також не надходило.
Керуючись статтями 100,124,174, 370, 373, 374, 615 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Гадяцького районного суду Полтавської області від 16 листопада 2023 рокута остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

Строк покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його фактичного затримання (приведення вироку до виконання).

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирати.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 3825 (три титсячі вісімсот двадцять п`ять) гривень 02 (дві) копійки витрат на залучення експертів.

Долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України, а саме:
- автомобіль марки «ВАЗ 21011», реєстраційний номер НОМЕР_1 , оранжевого кольору та металевий механізм замка запалювання до легкового автомобіля – повернути власнику.

Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 14 листопада 2024 року, - скасувати.

Вирок може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Полтави протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні. 

Суддя ОСОБА_1