Справа № 420/31002/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 квітня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хурси О. О., розглянувши в спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «МАСКІНІ ПРОДАКТ» до Одеської митниці (відокремленого підрозділу Державної митної служби України) про визнання протиправним та скасування рішення, -
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «МАСКІНІ ПРОДАКТ» звернулось до суду з позовом до Одеської митниці (відокремленого підрозділу Державної митної служби України), в якому просить:
- визнати протиправними та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів № UA500020/2025/000223/2 від 24.07.2025, № UA500020/2025/000224/2 від 25.07.2025, № UA500020/2025/000226/2 від 25.07.2025, № UA500020/2025/000227/2 від 25.07.2025, № UA500020/2025/000228/2 від 28.07.2025;
- визнати протиправними та скасувати картки відмови Одеської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500020/2025/000354 від 24.07.2025, № UA500020/2025/000355 від 25.07.2025, № UA500020/2025/000357 від 25.07.2025, № UA500020/2025/000358 від 25.07.2025, № UA500020/2025/000359 від 28.07.2025.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при митному оформленні товарів за контрактом № 170225 від 17.02.2025 ним надано всі необхідні документи, що підтверджують заявлену митну вартість за основним методом (за ціною договору), проте Одеська митниця безпідставно прийняла рішення про коригування митної вартості, застосувавши резервний метод. Позивач наголошує, що подані разом із деклараціями документи, зокрема інвойси, контракт та CMR, містили повні та достовірні відомості про ціну товарів, а висновки митниці про заниження вартості та наявність розбіжностей у документах є необґрунтованими.
До суду надійшов відзив, в якому відповідач зазначив, що заявлена позивачем митна вартість товарів не може бути визначена за основним методом (ціною договору), оскільки подані документи містили розбіжності та не надавали всіх відомостей для підтвердження числових значень її складових. Митний орган вказав на наявність обґрунтованих сумнівів, щодо ціни товару, зокрема через значне відстрочення оплати, що може свідчити про прихований лізинг або наявність додаткових умов, які впливають на вартість. Оскільки декларант відмовився надати витребувані додаткові документи для спростування виявлених невідповідностей, а рівень заявленої вартості товарів значно нижчий за ціни на ідентичні товари в базах даних АСМО «Інспектор», відповідач вважає рішення про коригування митної вартості та відмову у митному оформленні правомірними.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
Товариство з обмеженою відповідальністю «МАСКІНІ ПРОДАКТ», діючи в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «ПРИВАТДОМ» на підставі Договору комісії № 170225-4 від 17.02.2025, звернулось до відповідача Одеської митниці у зв`язку із імпортуванням на територію України товарів.
Декларант позивача здійснив декларування поставленого в Україну товару за митними деклараціями № 25UA500020005578U0 від 24.07.2025, № 25UA500020005601U1 від 25.07.2025, № 25UA500020005617U0 від 25.07.2025, № 25UA500020005619U9 від 25.07.2025 та №25UA500020005675U0 від 28.07.2025, в яких митну вартість товару визначено за першим методом - за ціною договору.
Проте відповідачем прийняті оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів № UA500020/2025/000223/2 від 24.07.2025, № UA500020/2025/000224/2 від 25.07.2025, № UA500020/2025/000226/2 від 25.07.2025, № UA500020/2025/000227/2 від 25.07.2025, № UA500020/2025/000228/2 від 28.07.2025, а також картки відмови в прийнятті митної декларації, в митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України.
В оскаржуваних рішеннях про коригування митної вартості товарів № UA500020/2025/000223/2 від 24.07.2025, № UA500020/2025/000224/2 від 25.07.2025, № UA500020/2025/000226/2 від 25.07.2025, № UA500020/2025/000227/2 від 25.07.2025, № UA500020/2025/000228/2 від 28.07.2025 зазначено, що подані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості, щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме:
1) в пакувальних листа № Б/н від 01.07.2025, від 10.07.2025 та від 14.07.2025 серед описових відомостей зазначено, що товар постачається з торговельною маркою МТІTextile, проте в інвойсах від 01.07.2025 № WLMS20250107/35-UA, від 10.07.2025 № WLMS20251007/45-UA та від 14.07.2025 № WLMS20251407/42-UA відомості, щодо торговельної марки відсутні. З огляду на зміст наданого до митного контролю інвойсу, продавцем визначалась вартість товарів без урахування їх виробника та торгової марки; 
2) відповідно до умов викладених у п. 3.1 Контракту умови поставки, місце призначення та вид транспорту, що застосовується для перевезення товару від Продавця Покупцеві визначаються сторонами в інвойсі на кожну окрему партію товару, але у наданому до митного оформлення інвойсі не зазначений вид транспорту та п. 1.4 Контракту встановлено перелік необхідних товаросупровідних документів (CMR та інвойс), тобто постачання товару морським транспортом зазначеними документами не передбачено та може вплинути на числові значення складових митної вартості товару;
3) відповідно до умов, викладених у рахунку-фактурі (інвойс) та п. 4.3 Контракту, оплата за товар здійснюється шляхом банківського безготівкового переказу на протязі 365 днів з дати поставки товару. Вказана схема розрахунків за поставлений товар, з урахуванням наявності посередника у вказаній зовнішньоекономічній операції, суперечить світовій практиці та може свідчити про наявність додаткових умов та домовленостей, які унеможливлюють підтвердження заявленої ціни товарів як такої, що базується на дійсній вартості згідно статті VII ГАТТ. Частина 21 ст. 58 Митного кодексу України передбачено, що використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості повинні бути об`єктивними, піддаватися обчисленню та підтверджуватися документально. Відповідно до статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (далі - ГАТТ) оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару. Під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. Вказана схема розрахунків за поставлений товар, суперечить світовій практиці та може свідчити про наявність додаткових умов та домовленостей, які унеможливлюють підтвердження заявленої ціни товарів, як такої, що базується на дійсній вартості згідно статті VII ГАТТ. Також поставка товару з таким відстроченням по оплаті також може розглядатись, як прихований лізинг, яким передбачаються лізингові платежі, які не розглядаються, як частина митної вартості лише за певних умов (п. 5 ст. 51 Митного кодексу України). Відповідно до Податкового кодексу України сплачений при імпорті Товару ПДВ за комерційною операцією (з оплатою за товар) включається до податкового кредиту (п. 198.1 ПКУ). Декларування зі значним відстроченням оплати (декілька років) також призводить до формування податкового кредиту, який не підтверджено оплатою; 
4) відповідно до ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються, зокрема, якщо вони не включалися, витрати на страхування цих товарів. Відповідно до наданого інвойсу, поставка товару здійснюється на умовах СРТ Дніпро, тобто вартість страхування не включена у вартість товару. Слід зауважити, що страхові документи подаються незалежно від того, ким саме здійснювалось страхування, а тому відсутність таких документів не дає можливості впевнитись в достовірності заявлених відомостей, щодо вартості оцінюваного товару;
5) рахунок-фактура (інвойс) визначає вартість товару за рулон, проте ні в зазначеному документі, ні в будь-якому іншому не вказано розміри рулону, що впливає на вартість товару і може свідчити про наявність інших, деталізованих домовленостей, щодо предмету купівлі-продажу та вартості товарів.
В рішеннях зобов`язано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.
Одеська митниця приймаючи Рішення про коригування митної вартості товарів визначила їх митну вартість другорядним резервним методом, на підставі баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України у ввезення товарів, заявлених до митного оформлення, яка є більшою ніж заявлено декларантом.
Позивачу, як декларанту, роз`яснено, що у разі незгоди з вказаним рішенням права на його оскарження до органу вищого рівня відповідно до глави 4 Митного кодексу України або суду, а також права викладені у ч. 3 ст. 52 Митного кодексу України.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Статтею 543 Митного кодексу України визначено, що безпосереднє здійснення державної митної справи покладається на органи доходів та зборів.
До митної справи відповідно до ст. 7 Митного кодексу України відносяться, крім іншого, встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення.
Відповідно до п. 23 та 24 ст. 4 Митного кодексу України митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку; митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
Відповідно до положень Митного кодексу України митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, якою є відповідно до ст. 49 Митного кодексу України, їх вартість, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частиною другою ст. 53 Митного кодексу України визначений перелік документів, які декларант подає митному органу, щодо підтвердження митної вартості товарів і обраний метод її визначення. Такими документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у ч. 5 та 6 ст. 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до частини третьої ст. 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей, щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи, перелік яких визначений в даній нормі закону.
Таким чином, митний орган має право вимагати від декларанта додаткових документів лише при наявності визначених законом підстав, чітко зазначених в ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України (- розбіжності у документах, - ознаки підробки документів, - або вони не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей, щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари).
В оскаржуваних рішеннях про коригування митної вартості товарів № UA500020/2025/000223/2 від 24.07.2025, № UA500020/2025/000224/2 від 25.07.2025, № UA500020/2025/000226/2 від 25.07.2025, № UA500020/2025/000227/2 від 25.07.2025, № UA500020/2025/000228/2 від 28.07.2025 зазначено, що подані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості, щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Суд не погоджується із твердження відповідача про те, що продавець визначав вартість товарів без урахування їх виробника та марки через те, що в інвойсах від 01.07.2025 № WLMS20250107/35-UA, від 10.07.2025 № WLMS20251007/45-UA та від 14.07.2025 № WLMS20251407/42-UA відсутні відомості про торговельну марку, на відміну від пакувальних листів, де зазначено ТМ «MT/Textile», зазначаючи, що повна ідентифікація товару, включаючи марку та виробника належним чином відображена в інших товаросупровідних документах (пакувальних листах) та графі 31 митних декларацій, що відповідає умовам контракту № 170225, згідно з яким інвойс фіксує передусім ціну та кількість, а товаросупровідні документи є його невід`ємною частиною. Крім того, для підтвердження того, що заявлена ціна враховує всі характеристики продукції, декларант надав прайс-листи виробника, які корелюються з датами інвойсів.
Щодо твердження про відсутність виду транспорту в інвойсі та обмеження переліку документів за контрактом, суд зазначає, що згідно з п. 3.1 Контракту № 170225 умови поставки, місце призначення та вид транспорту визначаються сторонами безпосередньо в інвойсі на кожну партію відповідно до правил ІНКОТЕРМС 2020. В наданих до митного оформлення інвойсах чітко визначено умови поставки СРТ-Дніпро, що за міжнародними правилами вже включає в себе обов`язок продавця оплатити фрахт до вказаного місця призначення. Крім того, перелік документів (CMR та інвойс), визначений у п. 1.4 Контракту, є мінімально необхідним для ідентифікації поставки, але не виключає використання інших видів транспорту чи документів. Факт доставки товару саме автомобільним транспортом підтверджується наданими митниці міжнародними накладними CMR, які є частиною пакета товаросупровідних документів та повністю корелюються з даними інвойсів. 
Щодо аргументів про відстрочення оплати, як ознаку «недійсної вартості» або «прихованого лізингу», суд зазначає, що можливість відстрочки платежу протягом 365 днів прямо передбачена п. 4.3 Контракту № 170225 та зафіксована в інвойсах, що є правом сторін на встановлення умов розрахунків. Відсутність банківських платіжних документів на момент оформлення пояснюється саме цією договірною умовою, а переказ коштів має бути здійснений після випуску товарів у вільний обіг, що не суперечить ст. 53 Митного кодексу України та вимогам, щодо об`єктивності відомостей. Припущення митниці про «прихований лізинг» або неможливість підтвердження вартості за ст. VII ГАТТ є безпідставними, оскільки ціна товару чітко визначена в контракті та підтверджена наданими прайс-листами виробника, а формування податкового кредиту за операціями з відстроченням платежу повністю відповідає нормам Податкового кодексу України. 
Щодо аргументу митниці про відсутність страхових документів та неможливість перевірки митної вартості при поставці на умовах СРТ, варто зазначити, що згідно з правилами «Інкотермс 2020» умови поставки СРТ (Carriage Paid To) покладають на продавця обов`язок оплатити доставку до пункту призначення, проте не зобов`язують жодну зі сторін здійснювати страхування товару. Оскільки страхування не було обов`язковою умовою зовнішньоекономічного контракту № 170225 і фактично не здійснювалося сторонами, страхові документи не могли бути надані, а витрати на страхування об`єктивно відсутні у структурі митної вартості. Частина 10 ст. 58 Митного кодексу України передбачає додавання витрат на страхування лише у разі, якщо вони були фактично понесені, тому вимога митниці надати документи на послуги, які не замовлялися, є безпідставною.
Також суд зазначає, що вся необхідна інформація для ідентифікації товару представлена в сукупності поданих документів, зокрема в інвойсах та пакувальних листах, де чітко вказано кількість рулонів, ціну за одиницю та загальну вартість партії. Крім того, у графі 31 митних декларацій надано детальний опис товару, а фактична вага та характеристики товару підтверджувалися актами зважування та прайс-листами виробника, що були додатково надані митниці. Згідно зі ст. 53 Митного кодексу України та умовами контракту № 170225, надані документи містять усі необхідні відомості, що піддаються обчисленню, а відсутність геометричних розмірів кожного рулону безпосередньо в інвойсі не є розбіжністю та не спростовує ціну договору.
Суд зазначає, що відповідачем не вказано яким саме чином вказані обставини впливають на визначення митної вартості товару.
З огляду на викладене, такі твердження є необґрунтованими та безпідставними.
Суд вважає, що позивачем надано усі необхідні документи, що стосуються числового значення митної вартості товару або методу її визначення, документи містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару. Ціна товару визначена позивачем згідно з умовами контракту (договору). В той же час обставини, якими мотивоване рішення митного органу про необхідність витребування додаткових документів є необґрунтованими, оскільки надані документи у сукупності підтверджують визначену митну вартість товару позивачем (декларантом) за першим методом визначення митної вартості.
Водночас приписи Митного кодексу України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.
Крім цього суд зазначає, що решта доводів та заперечень відповідача приведених у відзиві не спростовують висновки суду по суті заявлених позовних вимог.
Приписи Митного кодексу України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не доведено наявність підстав для витребування додаткових документів у позивача.
Частиною п`ятою ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки, щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з правовими висновками Верховного Суду митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Відповідно рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах (постанови ВС від 27.04.2020 по справі № 140/804/19, від 11.06.2020 по справі № 815/5464/16, від 30.04.2020 по справі № 820/231/16, від 31.03.2020, від 19.03.2020 по справі № 808/4127/15)
Митним кодексом України встановлено, що при відсутності застережень, щодо застосування основного методу, визначених у ч. 1 ст. 58 цього Кодексу та наявності документів, перелік яких зазначений в ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України застосовується саме основний метод визначення митної вартості товарів.
Відповідно до ст. 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним - за ціною договору (контракту), щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) та другорядними методами: а) за ціною договору, щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору, щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Частинами третьою та шостою цієї статті визначено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Частиною восьмою ст. 57 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених ст. 64 цього Кодексу.
Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, проте такі функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди з задекларованою митною вартістю, до яких відносить, зокрема, проведення консультацій та обов`язок послідовного вибору методів визначення митної вартості товарів.
Відповідно до п. 2 та 4 ст. 55 Митного кодексу України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі, щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Між тим, спірне рішення про коригування митної вартості товарів такої інформації не містить, що не дає підстав вважати його обґрунтованим та мотивованим у контексті положень п. 2 та 4 ч. 2 ст. 55 Митного кодексу України.
Оцінюючи вказане рішення відповідача суд вважає за необхідне врахувати також правові висновки, щодо застосування норм права до спірних правовідносин, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд наголошував у своїх правових висновках, що різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.
Верховний Суд вважав за необхідне зауважити, що рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності Митним кодексом України не передбачено. Також слід врахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація, щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних, щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню (постанова від 25.02.2020 справа № 260/718/19; 27.04.2020 справа № 140/804/19).
У постанові від 30.04.2020 по справі № 820/231/16 Верховний Суд вказує, що отримана з Центральної бази даних ЄАІС ДМСУ інформація про вантажну митну декларацію, на яку митний орган посилається при коригуванні митної вартості, не є достатнім доказом ціни, за яку відповідну партію товару дійсно імпортовано до України, оскільки при здійсненні контролю за коригуванням митної вартості, проведеним митним органом за другорядним методом, митний орган повинен довести, що: відповідний товар за певною митною вартістю був дійсно ввезений до України; що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) не оскаржене до суду та скасоване судом. Тоді, як матеріали справи таких доказів не містять.
Частиною другою ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок, щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
З урахуванням встановлених фактів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Суд вважає необхідним стягнути з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача сплачений ним судовий збір.
Керуючись ст. 77 - 79, 139, 241 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «МАСКІНІ ПРОДАКТ» (49107, м. Дніпро, вул. Пушкіна Генерала, буд. 1; ЄДРПОУ: 45680862) до Одеської митниці (відокремленого підрозділу Державної митної служби України) (65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 21А; ЄДРПОУ: 44005631) про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити повністю.
Визнати протиправними та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів № UA500020/2025/000223/2 від 24.07.2025, № UA500020/2025/000224/2 від 25.07.2025, № UA500020/2025/000226/2 від 25.07.2025, № UA500020/2025/000227/2 від 25.07.2025, № UA500020/2025/000228/2 від 28.07.2025.
Визнати протиправними та скасувати картки відмови Одеської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500020/2025/000354 від 24.07.2025, № UA500020/2025/000355 від 25.07.2025, № UA500020/2025/000357 від 25.07.2025, № UA500020/2025/000358 від 25.07.2025, № UA500020/2025/000359 від 28.07.2025.
Стягнути з Одеської митниці за рахунок бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю «МАСКІНІ ПРОДАКТ» судовий збір у розмірі 29328,25 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 23.04.2026.
Суддя Олександр ХУРСА