ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

17 березня 2026 року        м. Чернівці           Справа № 719/986/25
Провадження №22-ц/822/404/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача - Литвинюк І. М., 
суддів: Лисака І. Н., Перепелюк І. Б.,  
за участю секретаря судового засідання: Собчук І. Ю.
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач - Акціонерне товариство «Чернівціобленерго»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Марчук Дарина Петрівна, на рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 18 грудня 2025 року, головуючий у І-й інстанції – Цицак В. Л., 

ВСТАНОВИВ: 

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ «Чернівціобленерго» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.
Позов обґрунтований тим, що на підставі договору-купівлі продажу від 21 березня 2025 року вона є власником земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер 7310600000:01:013:0232, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
Вказувала на те, що на згаданій вище земельній ділянці без належних правових підстав встановлена опора №14 та прокладено у повітряному просторі лінії електропередач 10кВ «Л-512 Телецентр», що знаходяться на балансі АТ «Чернівціобленерго».
Зазначена опора створює суттєві перешкоди ОСОБА_1 для використання ділянки за її цільовим призначенням, зокрема, унеможливлює облаштування в`їзду, будівництво та ведення господарської діяльності. На усні звернення ОСОБА_1 до АТ «Чернівціобленерго» про усунення перешкод у користування земельною ділянкою шляхом перенесення опори за межі її володіння позивач отримала роз`яснення, що перенесення можливе за умови розробки проекту замовником. 
АТ «Чернівціобленерго» не надало жодних документів, які б підтверджували наявність охоронної зони чи законних підстав для встановлення опори на земельній ділянці позивача; відсутня дозвільна та проектна документація на встановлення та експлуатацію опори ЛЕП за адресою: АДРЕСА_1 . 
Натомість згідно з викопіюванням із картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану) від 17 вересня 2025 року жодних обмежень на належній позивачу земельній ділянці немає, охоронні зони не встановлені.
Отже, саме АТ «Чернівціобленерго» зобов`язано здійснити перенесення електроопори за межі належної ОСОБА_1 земельної ділянки, однак звернення останньої товариство залишило без реагування.
Просила зобов`язати АТ «Чернівціобленерго» усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 належною їй земельною ділянкою площею 0,1 га 0,1018 га, з кадастровим номером 7310600000:01:013:0232, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом перенесення опори №14 за межі цієї земельної ділянки та стягнути з відповідача понесені судові витрати.
Рішенням Новодністровського міського суду Чернівецької області від 18 грудня 2025 року у задоволенні позову відмовлено. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що з Паспорта повітряної лінії 10 кВ Л-512 «Телецентр» ПС 110/10 «Новодністровськ» вбачається, що періодом будівництва опор, в тому числі опори № 14, і прокладення повітряної лінії, введення повітряної лінії в експлуатацію є 01 січня 1974 рік, тобто до набуття позивачем ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку.
Незаконність встановлення опори №14 повітряної лінії 10 кВ «Л-512 Телецентр» представником позивача належними та допустимими доказами не доведено.
Доказів, що траса проходження повітряної лінії електропередач або розташування електроопори № 14 змінювалося з 1974 року суду, не надано.
Винесення об`єктів електричних мереж може здійснюватися після відповідного звернення замовника до оператора системи розподілу з додаванням до такого звернення ситуаційного плану забудови, видачі ОСР технічних умов та вихідних даних для проектування перенесення належних йому об`єктів, розроблення замовником на підставі виданих ОСР технічних умов та вихідних даних відповідного проекту, в т.ч. здійснити заходи з відведення земельних ділянок, потрібних ОСР для розташування винесених об`єктів електричних мереж, ОСР має погодити такий проект і оформити відповідне технічне рішення.
Тобто законодавством чітко визначено процедуру і порядок винесення об`єктів електричних мереж за рахунок замовника, якщо таке потрібне для мети замовника будівництва чи реконструкції будівель чи споруд, інших об`єктів архітектури.
Зазначеної процедури позивач ОСОБА_1 не дотрималася і не зверталася до оператора системи розподілу АТ «Чернівціобленерго» із заявою щодо винесення об`єктів електричних мереж у порядку, визначеному чинним законодавством України.
Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача Марчук Д. П. подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. 
Посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим. Судом першої інстанції неповно та неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильної оцінки доказів, неправильного застосування норм матеріального та процесуального права.
Вказує на те, що суд першої інстанції помилково застосував норми Закону України «Про землі енергетики...», фактично легалізувавши безоплатне користування приватною землею без встановлення сервітуту.
Суд першої інстанції прийняв «Паспорт повітряної лінії» як доказ законності розміщення споруди, проте цей документ є лише технічним описом майна, а не документом, що підтверджує право користування земельною ділянкою. Паспорт відображає лише наявність об`єкта як облікової одиниці майна відповідача, проте не є правовстановлюючим документом у розумінні статей 125 - 126 Земельного кодексу України.
У матеріалах справи міститься відповідь Новодністровської міської ради Чернівецької області про те, що дозвільна та проектна документація на встановлення опори саме за цією адресою відсутня. Суд не надав оцінки цьому доказу, що є порушенням принципу всебічності розгляду справи.
У відзиві відповідач АТ «Чернівціобленерго» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін. 
Вказує на те, що відсутність оформленого права власності чи користування об`єктом під опорами ПЛ-10 кВ не звільняє від накладання обмежень щодо використання земельних ділянок в охоронних зонах, передбачених Законом України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів».
Відповідно до Паспорта повітряної лінії 10 кВ Л-512 «Телецентр» від ПС 110/10 "Новодністровськ" періодом будівництва вказаної лінії та введення в експлуатацію є 1974 рік.
В охоронній зоні прогону між опорами № 14 – 15 повітряної лінії 10 кВ Л-512 «Телецентр», яка перебуває у власності та технічному обслуговуванні АТ «Чернівціобленерго», знаходиться земельна ділянка площею 0,1 га з кадастровим номером 7310600000:01:013:0232 за адресою: АДРЕСА_1 , право власності якої підтверджується Договором купівлі-продажу серії НТС №016698 від 21 березня 2025 року, посвідченого приватним нотаріусом Дністровського районного нотаріального округу Чернівецької області Твердушкіним Р. Д.
Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав від 08.04.2025, під час реєстрації земельної ділянки, кадастровий номер 7310600000:01:013:0232, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), не було відображено інформації щодо обмежень в її використанні для містобудівних потреб, які були наявні через накладання охоронної зони на частину земельної ділянки.
Повітряна лінія 10 кВ «Л-512 Телецентр» в обов`язковому порядку мала бути позначена в Державному акті на право власності на земельну ділянку і в технічній документації з землеустрою на плані земельної ділянки і погоджена з електропостачальною компанією.
Отже, при розробці документації із землеустрою, на підставі якої 17.09.2012 сформовано земельну ділянку у відповідності до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 р. № 1051, не були зазначені межі спеціальних зон об`єктів енергетики, що власне і підтверджується викопіюванням з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану) від 17.09.2025 за номером НВ-7301089502025, чим було порушено вимоги чинного законодавства, та відсутні відомості про обмеження у використанні земельної ділянки, встановлені Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051.
Факт знаходження на земельній ділянці опори та повітряної лінії електропередач вказує на наявність спеціальної зони об`єкту енергетики, який підлягає охороні згідно з вимогами діючого законодавства.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
За вимогами частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21 березня 2025 року позивачу ОСОБА_1 належить земельна ділянка площею 0,1000 га із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 7310600000:01:013:0232, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначена земельна ділянка була придбана ОСОБА_1 у ОСОБА_2 , якій відповідно земля належала на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15 червня 2016 року.
Згідно з Витягом №НВ-9947855582025 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, сформованим 20 лютого 2025 року, відомості про обмеження у використанні земельної ділянки встановлено порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 17.10.2012 №1051, не зареєстровані.
Відповідно до інформації № 421746919 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна, сформованої 08 квітня 2025 року, земельна ділянка, кадастровий номер 7310600000:01:013:0232, площею 0,1000 га, із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: р. №451 НТC016698-016699, від 21 березня 2025 року.
Викопіювання з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану) НВ-7301089502025, сформоване 17 вересня 2025 року.
На адвокатські запити адвоката Марчук Д. П. № 09/04-01 від 09 квітня 2025 року та №05/06-02 від 05 червня 2025 року АТ «Чернівціобенерго» повідомило, що опора №14 повітряної лінії 10 кВ «Л-512 Телецентр», яка розташована на земельній ділянці з кадастровим номером 7310600000:01:013:0232 за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває на балансі в АТ «Чернівціобленерго», яка була збудована у 1986 році; роз`яснено порядок перенесення опори за рахунок коштів власника земельної ділянки; у наданні іншої інформації відмовлено з підстав, що така не пов`язана із надання правничої допомоги клієнту.
На адвокатський запит адвоката Марчук Д. П. №05/06-01 від 05 червня 2025 року Виконавчий комітет Новодністровської міської ради повідомив, що у АТ «Чернівціобенерго», Сокирянська дільниця Дністровського регіону електричних мереж м. Сокиряни, вул. Захисників України, 33, відсутні документи, що підтверджують наявність дозвільної чи проектної документації на встановлення та експлуатацію опори № 14 повітряної лінії 10 кВ «Л-512 Телецентр», яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
30 червня 2025 року ОСОБА_1 направила АТ «Чернівціобенерго» звернення щодо усунення перешкод у користуванні приватною земельною ділянкою, у якому просила протягом 20 календарних днів з моменту отримання звернення усунути перешкоди у користуванні належною їй на праві приватної власності земельною ділянкою з кадастровим номером 7310600000:01:013:0232 за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом перенесення опори №14 повітряної лінії 10 кВ «Л-512 Телецентр», обґрунтовуючи таке звернення тим, що опора лінії електропередач належить оператору системи розподілу та усі витрати щодо її переміщення, демонтажу чи заміни повинні нести саме власники (користувачі) цієї інфраструктури, а не власник земельної ділянки, на якій вона розташована.
У відповідь на вищезгадане звернення АТ «Чернівціобленерго» надіслало ОСОБА_1 лист №6-02/2220 від 29 липня 2025 року із роз`ясненням порядку перенесення електричних мереж та інших об`єктів електроенергетики, зокрема, що послуги надаються ОРС за кошти замовника, однак позивач лист не отримала і такий повернувся на адресу відповідача у зв`язку із закінченням терміну зберігання.
Як вбачається з наданого АТ «Чернівціобленерго» паспорту повітряної лінії Л-512 «Телецентр», напруга 10 кВ, рік будівництва та вводу в експлуатацію 01 січня 1974 року, довжина лінії по трасі 1, 8 км, згідно з яким передбачено встановлення 29 залізобетонних опор відповідно до наданої план-схеми ПЛ.-10кВ Л-512 «Телецентр».
У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
У частинах третій, четвертій статті 111 ЗК України визначено, що обтяження прав на земельні ділянки (крім обтяжень, безпосередньо встановлених законом) підлягають державній реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у порядку, встановленому законом. Обмеження у використанні земель (крім обмежень, безпосередньо встановлених законом та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами) підлягають державній реєстрації в Державному земельному кадастрі у порядку, встановленому законом, і є чинними з моменту державної реєстрації. Обмеження у використанні земель, безпосередньо встановлені законами та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами, є чинними з моменту набрання чинності нормативно-правовими актами, якими вони були встановлені. Обмеження у використанні земель, встановлені містобудівною документацією на місцевому рівні, є чинними з моменту внесення відомостей про них до Державного земельного кадастру.
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
У частинах другій, третій статті 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Тлумачення статті 391 ЦК України свідчить, що негаторний позов - це вимога власника про усунення перешкод. Тобто негаторний позов подається з метою усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном, тобто припинення неправомірних дій, не пов`язаних з порушенням володіння. Негаторний позов може вчинятися тоді, коли майно не вибуває з володіння власника, тобто при порушенні насамперед такої правомочностей власника, як користування та розпорядження своїм майном. Належним відповідачем у негаторному позові є особа, яка неправомірно перешкоджає власнику користуватися та розпоряджатися своїм майном. Тому для задоволення вимог власника необхідно встановити факт об`єктивно існуючих неправомірних перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей.
У постанові Верховного Суду від 29 листопада 2021 року у справі № 947/30277/19 (провадження № 61-12547св21) вказано, що «у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю».
У постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 697/2434/16-ц (провадження N 61-22890св19) зазначено, що «негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. На негаторний позов не поширюються вимоги щодо позовної давності, оскільки з таким позовом можна звернутися в будь-який час, допоки існують правовідносини та правопорушення. Отже, зайняття спірної земельної ділянки з порушенням норм ЗК України треба розглядати як таке, що не пов`язане з позбавленням володіння, порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку потрібно розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу, допоки триватиме порушення прав законного володільця земельної ділянки».
Згідно зі статтею 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.
У пункті 56 частини першої статті 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» визначено, що оператор системи розподілу - юридична особа, відповідальна за безпечну, надійну та ефективну експлуатацію, технічне обслуговування та розвиток системи розподілу і забезпечення довгострокової спроможності системи розподілу щодо задоволення обґрунтованого попиту на розподіл електричної енергії з урахуванням вимог щодо охорони навколишнього природного середовища та забезпечення енергоефективності.
Відповідно до пункту 78 частини першої статті 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» розподіл електричної енергії (далі - розподіл) - транспортування електричної енергії від електроустановок виробників електричної енергії або електроустановок оператора системи передачі мережами оператора системи розподілу, крім постачання електричної енергії.
Отже, АТ «Чернівціобленерго» відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» є оператором системи розподілу електричної енергії.
Згідно з пунктом 1.1 Кодексу систем розподілу, затвердженого Постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 310 (далі - КСР), цей Кодекс визначає вимоги та правила, які регулюють взаємовідносини оператора систем розподілу (далі - ОСР), користувачів системи розподілу (далі - Користувачі) та замовників послуги з приєднання щодо оперативного та технологічного управління системою розподілу, її розвитку та експлуатації, забезпечення доступу та приєднання електроустановок.
Відповідно до пункту 1.2 розділу І КСР, Кодекс встановлює базові системні вимоги, спрямовані на забезпечення надійного функціонування і розвитку системи розподілу.
Пунктом 1.3 розділу І КСР встановлено, що ОСР та Користувачі, які мають у власності та/або експлуатують електроустановки, приєднані до системи розподілу, мають створити та підтримувати в належному стані технічні та технологічні системи експлуатації своїх електроустановок, а також структуру управління цими системами відповідно до вимог цього Кодексу, інших нормативно-технічних документів та вимог технічної документації заводів-виробників.
Згідно з пунктом 2.1 розділу II КСР замовник послуги з приєднання (замовник) - фізична або юридична особа, яка письмово або іншим способом, визначеним цим Кодексом, повідомила ОСР про намір приєднати до електричних мереж новозбудовані електроустановки або змінити технічні параметри діючих електроустановок внаслідок реконструкції чи технічного переоснащення.
У пункті 8.23 ДБН 360-92, затверджених наказом Державного комітету у справах будівництва, архітектури і охорони історичного середовища № 44 від 17 квітня 1992 року, визначено, що для повітряних і кабельних ліній електропередачі, трансформаторних підстанцій, розподільних пунктів пристроїв всіх напруг встановлюються охоронні і санітарно-захисні зони, розміри яких залежать від типу і напруги енергооб`єкта.
Охоронними зонами об`єктів енергетики є зона вздовж повітряних кабельних ліній електропередачі, навколо електростанцій, трансформаторних підстанцій, розподільних пунктів та пристроїв і магістральних теплових мереж, споруд альтернативної енергетики тощо для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодженню, а також для зменшення їх негативного впливу на людей, суміжні землі, природні об`єкти та довкілля (стаття 1 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів»).
Правилами охорони електричних мереж, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2022 року № 1455 (далі - Правила), визначено розміри охоронних зон об`єктів енергетики.
Відповідно до пункту 7 Правил охоронні зони електричних мереж встановлюються: уздовж повітряних ліній електропередачі - у вигляді земельної ділянки та повітряного простору, обмежених вертикальними площинами, що віддалені по обидва боки лінії від крайніх проводів за умови їх невідхиленого положення на таку відстань по горизонталі: 2 метри - до 1 кВ; 10 метрів - 3-20 кВ; 15 метрів - 35 кВ; 20 метрів - 110 кВ; 25 метрів - 150 кВ, 220 кВ; 30 метрів - 330 кВ, 400 кВ, 500 кВ; 40 метрів - 750 кВ.
Убачається, що періодом будівництва та введення в експлуатацію спірної повітряної лінії є 1974 рік. На час будівництва ПЛ-10 кВ Л-512 «Телецентр» встановленого на законодавчому рівні обов`язку щодо реєстрації відомостей про обмеження щодо використання земельної ділянки в державному земельному кадастрі не було, а вищезазначена повітряна лінія належала до категорії державного майна та була передана на баланс товариства як правонаступнику енергопостачальної організації.
Як вбачається з договору купівлі-продажу, серія та номер: р. №451 НТC016698-016699, від 21 березня 2025 року, який посвідчений приватним нотаріус Дністровського районного нотаріального округу Чернівецької області Твердушкіним Р. Д., право власності на земельну ділянку за першим власником ОСОБА_2 зареєстровано 15 червня 2016 року, тобто після того, як лінія електропередач була побудована. Отримуючи у власність земельну ділянку, ОСОБА_2 бачила вказану лінію електропередач, погоджувалася на отримання у власність земельної ділянки з такими обмеженнями та з 15 червня 2016 року не ставила питання про незаконність встановлення лінії електропередач.
Крім того, отримавши 21 березня 2025 року у власність вказану земельну ділянку, ОСОБА_1 (позивачем) на підставі договорів купівлі-продажу, бачила, що над земельною ділянкою проходить лінія електропередач та встановлені опори, зокрема опора №14, та погодилися на набуття у власність такої земельної ділянки з певними обмеженнями.
Незаконність встановлення повітряної лінії 10 кВ, зокрема опори №14, позивачем належними та допустимими доказами не доведено.
З огляду на викладене, наявні у матеріалах справи докази вказують на те, що позивач набув у власність земельну ділянку з певними обмеженнями, зумовленими розташуванням на ній електромереж, які стосувалися й попереднього власника землі. Такі обмеження поширюються і на нового власника земельної ділянки, що виключає наявність підстав для усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом перенесення опори №14 лінії електропередач.
Твердження позивача про те, що у Державному земельному кадастрі були відсутні обмеження щодо земельної ділянки, апеляційний суд відхиляє, оскільки охоронні зони уздовж ліній електропередач встановлені законом, а отже, є обов`язковими у будь-якому випадку.
Оскільки земельна ділянка, на якій розташована спірна повітряна лінія, містить охоронну зону електричних мереж, на неї поширюються обмеження, встановлені ЗУ «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів та Правилами охорони електричних мереж.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що на земельній ділянці з кадастровим номером 7310600000:01:013:0232 за адресою: АДРЕСА_1 , що належить позивачу, проходить охоронна зона електромереж в розумінні Закону України «Про ринок електричної енергії», «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів», ст. 111, 112 ЗК України та ПОЕМ, що є обмеженням земельної ділянки позивача, і час встановлення такого обмеження слід пов`язувати з часом встановлення і введення в експлуатацію повітряної лінії, оскільки одночасно з її встановленням було встановлено охоронну зону.
Згідно з пунктом 4.1.37 КСР, якщо користувач або власник земельної ділянки має намір спорудити або реконструювати будівлі, дороги, мости, інші об`єкти архітектури, що потребує перенесення повітряних та/або підземних електричних мереж та інших об`єктів електроенергетики, Користувач або власник земельної ділянки звертається до ОСР із відповідною заявою. До заяви додається ситуаційний план об`єкта забудови. ОСР надає вихідні дані та технічні вимоги для проєктування перенесення (перевлаштування) належних йому об`єктів електроенергетики не пізніше 10 робочих днів від дня реєстрації заяви або 20 робочих днів у разі необхідності погодження технічних вимог з ОСП (у зазначений у заяві спосіб обміну інформацією).
Користувач або власник земельної ділянки має розробити проєкт, у тому числі здійснити заходи в межах чинного законодавства з метою вирішення питань щодо відведення на користь ОСР земельних ділянок для розташування об`єктів електроенергетики, а ОСР - узгодити наданий Користувачем або власником земельної ділянки проєкт з оформленням технічного рішення.
ОСР на договірних засадах надає Користувачу або власнику земельної ділянки послугу з перенесення визначених проєктом об`єктів електроенергетики, вартість якої визначається згідно з кошторисом (який є невід`ємною частиною відповідної проєктної документації), у термін, визначений відповідно до вимог нормативних документів, що визначають строки проєктування та будівництва.
Вартість розроблення проєктної документації, що передається замовником ОСР, ураховується в загальній сумі вартості послуги з перенесення об`єктів електроенергетики.
Відповідно до пункту 21 статті 21 Закону України «Про ринок електричної енергії», у разі якщо замовник має намір спорудити або реконструювати будівлі, дороги, мости, інші об`єкти архітектури, що потребує перенесення повітряних і підземних електричних мереж та інших об`єктів електроенергетики, послуги з перенесення електричних мереж та інших об`єктів електроенергетики надаються оператором системи передачі та/або операторами систем розподілу у порядку, визначеному кодексом системи передачі та кодексом систем розподілу. Плата за надані послуги визначається згідно з кошторисом, який є невід`ємною частиною відповідної проектної документації, розробленої замовником.
Тобто на підставі наведених норм, з метою забезпечення інших споживачів електроенергією та непорушення їх прав на безперебійне отримання електроенергії, підтримання конструктивних елементів обладнання повітряної лінії у безпечному стані, перенесення повітряної лінії можливе лише за умови дотримання вказаної вище встановленої процедури.
Крім того, за змістом статті 21 Закону України «Про ринок електричної енергії», демонтаж і перенесення спірної електроопори можливе лише за заявою і за рахунок замовника.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76, 77 ЦПК України).
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Положення зазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.
Установивши відсутність незаконних дій АТ «Чернівціобленерго», суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про недоведеність позивачем факту порушення його права на земельну ділянку з боку відповідача.
Подібний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 16 лютого 2026 року у справі № 564/3883/23 (провадження № 61-3800св25). 
Посилання апелянта на висновок Верховного Суду у постанові від 14 лютого 2024 року №381/2570/22, є безпідставними, оскільки висновки, зроблені судом першої інстанції у цій справі, не суперечать висновкам Верховного Суду у справі, на яку посилається апелянт.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, та застосовано закон, що їх регулює.
Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).
Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Керуючись статтями 374, 375, 381- 384, ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Марчук Дарина Петрівна, залишити без задоволення. 
Рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 18 грудня 2025 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 17 березня 2026 року.

Суддя- доповідач       І. М. Литвинюк
Судді:         І. Н. Лисак 
І. Б. Перепелюк