Справа № 132/225/26
Провадження №1-кп/132/291/26
Вирок
Іменем України
19 лютого 2026 року місто КАЛИНІВКА

КАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:
головуючого – судді ОСОБА_1 ,
при секретарі – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12026020220000010 від 08 січня 2026 року, за обвинувальним актом, складеним у відношенні:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Калинівка Калинівського району Вінницької області, українця, громадянина України, із середньо-технічною освітою, розлученого, непрацевлаштованого, раніше неодноразово судимого:
08 лютого 2021 року Калинівським районним судом Вінницької області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ч.1 ст.70 КК України, до остаточного покарання у виді 3 (трьох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі;
20 вересня 2021 року Калинівським районним судом Вінницької області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.309 КК України, із застосуванням ч.4 ст.70, ч.ч.1, 4 ст.71 КК України, до остаточного покарання у виді 3 (трьох) років 8 (восьми) місяців позбавлення волі, звільненого 20.05.2025 із ДУ «Стрижавська виправна колонія (№81), по відбуттю строку покарання; 
18 вересня 2025 року Калинівським районним судом Вінницької області за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді 1 (одного) року пробаційного нагляду, з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2, 3 ч.2 ст.59-1 КК України; 
16 січня 2026 року Калинівським районним судом Вінницької області за ч.1 ст.309, ч.2 ст.309, ч.1 ст.317 КК України, із застосуванням ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України, до остаточного покарання у виді 3 (трьох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі;
зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , 

який обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.309 КК України, 
за участі сторін кримінального провадження:
прокурора – ОСОБА_4 ,
обвинуваченого – ОСОБА_5 , 

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_6 – будучи раніше неодноразово судимим, зокрема 08 лютого 2021 року Калинівським районним судом Вінницької області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ч.1 ст.70 КК України, до остаточного покарання у виді 3 (трьох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі; 20 вересня 2021 року Калинівським районним судом Вінницької області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.309 КК України, із застосуванням ч.4 ст.70, ч.ч.1, 4 ст.71 КК України, до остаточного покарання у виді 3 (трьох) років 8 (восьми) місяців позбавлення волі, звільненим 20.05.2025 із ДУ «Стрижавська виправна колонія (№81), по відбуттю строку покарання; 18 вересня 2025 року Калинівським районним судом Вінницької області за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді 1 (одного) року пробаційного нагляду, з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2, 3 ч.2 ст.59-1 КК України, на шлях виправлення не став та в період незнятої та непогашеної судимості вчинив нові умисні кримінальні правопорушення. Так, ОСОБА_6 маючи умисел на незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів, всупереч встановленим чинним законодавством України суспільним відносинам у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, суспільним відносинам, що охороняють здоров`я населення України, в порушення вимог Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 року № 60/95-ВР, Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, а також зловживання ними» від 15.02.1995 року № 62/95-ВР, положень постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» від 06.05.2000 року № 770, та наказу Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» від 01.08.2000 року № 188, протягом року після засудження за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, діючи умисно, у невстановлений в ході досудового розслідування час, але не пізніше 08 січня 2026 року, біля залізничної колії, поблизу бувшого консервного заводу, розташованого за адресою: Вінницька область, Хмільницький район, місто Калинівка, вулиця Островського, 60, виявив дикоростучу рослину коноплі, яку зірвав, помістив її до поліетиленового пакету білого кольору, та переніс до закинутої недобудованої одноповерхової будівлі на території цього заводу, де заховав для подальшого самостійного вживання, шляхом куріння, після чого залишив це місце. Вподальшому, 08 січня 2026 року о 11год.00хв. ОСОБА_6 повернувся до зазначеної будівлі, взяв попередньо захований поліетиленовий пакет білого кольору із вмістом коноплі, помістив його до внутрішньої кишені своєї курки, та пішов внапрямку місця свого проживання. Незаконно зберігаючи наркотичний засіб, та рухаючись по вулиці Островського в місті Калинівка, ОСОБА_6 був зупинений о 11год.14хв. працівниками органу Національної поліції, яким під час спілкування, повідомив про наявність у нього наркотичного засобу – канабісу. Після цього, ОСОБА_6 у період часу з 11год.20хв.по 12год.01хв., в ході проведення огляду, добровільно видав працівникам органу Національної поліції поліетиленовий пакет білого кольору із вмістом речовини рослинного походження – канабіс, який незаконно придбав та зберігав у своїй внутрішній кишені куртки для власних потреб, без мети збуту. Згідно висновку експерта від 13.01.2026 року № СЕ-19/102-26/747-НЗПРАП, речовина рослинного походження, яка була вилучена у ОСОБА_6 , є канабісом, яка відноситься до наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено, загальною масою 26,54г. (у перерахунку на висушену речовину).
Він же, маючи умисел на незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів, всупереч встановленим чинним законодавством України суспільним відносинам у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, суспільним відносинам, що охороняють здоров`я населення України, в порушення вимог Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 року № 60/95-ВР, Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, а також зловживання ними» від 15.02.1995 року № 62/95-ВР, положень постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» від 06.05.2000 року №770, та наказу Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» від 01.08.2000 року № 188, протягом року після засудження за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, діючи умисно, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 10 січня 2026 року, біля залізничної колії, поблизу бувшого консервного заводу, розташованого за адресою: Вінницька область, Хмільницький район, місто Калинівка, вулиця Островського, 60, виявив дикоростучу рослину коноплі, яку зірвав, помістив її до прозорого поліетиленового пакету, та переніс до закинутої двоповерхової будівлі на території цього заводу, де заховав на першому поверсі, для подальшого самостійного вживання, шляхом куріння, після чого залишив це місце. Вподальшому, 10 січня 2026 року о 10год.15хв. ОСОБА_6 повернувся до зазначеної будівлі, взяв попередньо захований поліетиленовий пакет із вмістом коноплі, помістив його до внутрішньої кишені своєї курки, та пішов внапрямку місця свого проживання. Незаконно зберігаючи наркотичний засіб, та рухаючись по вулиці Береговій в місті Калинівка, ОСОБА_6 був зупинений о 10год.25хв. працівниками органу Національної поліції, яким під час спілкування, повідомив про наявність у нього наркотичного засобу – канабісу. Після цього, ОСОБА_6 у період часу з 11год.00хв.по 11год.28хв., в ході проведення огляду, добровільно видав працівникам органу Національної поліції поліетиленовий пакет із вмістом речовини рослинного походження – канабіс, який незаконно придбав та зберігав у своїй внутрішній кишені куртки для власних потреб, без мети збуту. Згідно висновку експерта від 13.01.2026 року № СЕ-19/102-26/748-НЗПРАП, речовина рослинного походження, яка була вилучена у ОСОБА_6 , є канабісом, яка відноситься до наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено, загальною масою 32,17г. (у перерахунку на висушену речовину).
Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні при розгляді вказаної справи, свою вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав повністю, та підтвердив, що дійсно маючи незняту та непогашену судимість, точного часу не пам`ятає, однак не пізніше 08.01.2026 року, біля залізничної колії, поблизу бувшого консервного заводу, розташованого по вулиці Островського в місті Калинівка, виявив дикоростучу рослину коноплі, яку зірвав, помістив до поліетиленового пакету, та переніс до закинутої недобудованої одноповерхової будівлі на території цього заводу, де заховав, для подальшого вживання, шляхом куріння, після чого залишив зазначене місце. Повернувшись в цей же день, до місця, де попередньо сховав поліетиленовий пакет із вмістом коноплі, взяв його, помістив до внутрішньої кишені своєї куртки, та направився до місця свого проживання. По шляху слідування, був зупинений працівниками поліції, яким добровільно видав зазначений поліетиленовий пакет із вмістом коноплі. Окрім цього, він, точного часу не пам`ятає, однак не пізніше 10.01.2026 року, біля залізничної колії, поблизу бувшого консервного заводу, розташованого по вулиці Островського в місті Калинівка, виявив дикоростучу рослину коноплі, яку зірвав, помістив до поліетиленового пакету, та переніс до закинутої двоповерхової будівлі на території цього заводу, де заховав на першому поверсі, для подальшого вживання, шляхом куріння, після чого залишив зазначене місце. Повернувшись в цей же день, до місця, де попередньо сховав поліетиленовий пакет із вмістом коноплі, взяв його, помістив до внутрішньої кишені своєї куртки, та направився до місця свого проживання. По шляху слідування, був зупинений працівниками поліції, яким добровільно видав зазначений поліетиленовий пакет із вмістом коноплі. 
Враховуючи те, що обвинувачений не оспорював фактичні обставини справи і судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду та роз`яснивши їм положення ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. 
Оцінюючи викладене, суд приходить до висновку, що винність ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведені повністю, а його дії за ч.2 ст.309 КК України, а саме незаконне придбання, зберігання наркотичних засобів, без мети збуту, вчинене протягом року після засудження за цією статтею, правильно кваліфіковані органом досудового розслідування.
Положення частини 2 статті 50 КК України встановлюють, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.
Відповідно до змісту статті 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.
Згідно пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог статті 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
За роз`ясненнями, викладеними у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (стаття 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Прокурор ОСОБА_7 у своїй промові, під час виступу у судових дебатах, просив визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.309 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки. На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарання, призначеного за цим вироком та вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 16 січня 2026 року у справі № 132/3645/25 (номер провадження 1-кп/132/236/26), визначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців. 
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.
Обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальні правопорушення, які відповідно до статті 12 КК України відносяться до нетяжких злочинів.
З матеріалів кримінального провадження № 12026020220000010 від 08.01.2026 року вбачається, що ОСОБА_6 народився в місті Калинівка Калинівського району Вінницької області, є громадянином України, має середньо-технічною освіту, розлучений, непрацевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 . 
Згідно відомостей персонально-довідкового обліку, отриманих з Єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України про притягнення осіб до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України від 08.01.2026 року, ОСОБА_6 неодноразово судимий за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, та кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, що характеризує його, як особу схильну до вчинення корисливих кримінальних правопорушень, і вказує на стійку його злочинну спрямованість, та небезпечність для суспільства.
За довідкою-характеристикою № 03-07/72, виданою 15.01.2026 року Калинівською міською радою Вінницької області, ОСОБА_6 за місцем свого проживання характеризується з посередньої сторони, компрометуючі матеріали відсутні.
Як слідує з консультативних висновків спеціалістів, виданих 09.01.2026 року Комунальним підприємством «Калинівська центральна районна лікарня» Калинівської міської ради, ОСОБА_6 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. 
Відповідно до статті 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім як у випадках зміни судом правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Згідно пункту 5 частини 1 статті 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання, зокрема, чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме.
За пунктом 4 частини 1 статті 91 КПК України обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Обов`язок доказування перелічених обставин згідно зі статтею 92 КПК України покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що органом досудового розслідування обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_6 визначено щире каяття, а обставиною, яка обтяжує його покарання, є рецидив злочинів.
З урахуванням вимог положень статей 66, 67 КК України, роз`яснень щодо застосування його норм, викладених у постанові Верховного Суду від 25 липня 2019 року у справі № 156/98/18 (номер провадження 51-9408км18) та рекомендацій, наведених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд ретельно дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків:
Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_6 , що передбачена статтею 66 КК України, є щире каяття.
Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_6 , що передбачена статтею 67 КК України, є рецидив злочинів. 
Вказані відомості про особу обвинуваченого підвищують суспільну небезпечність вчинених кримінальних правопорушень і свідчать про спрямованість ОСОБА_6 на вчинення інших кримінальних правопорушень.
Зважаючи на встановлені судом обставини в сукупності з характером конкретних дій обвинуваченого, суд вважає неможливим досягнення мети попередження вчинення нових злочинів і виправлення обвинуваченого без ізоляції його від суспільства.
Санкція частини 2 статті 309 КК України передбачає покарання у виді штрафу від двох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк до трьох років.
Процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого рішення в цій частині.
Первинним етапом повинна бути оцінка ступеня тяжкості злочину, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду і розміру покарання. Наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.
Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду у постанові від 19.03.2020 року по справі №290/932/19 зазначив, що призначення покарання у межах, встановлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, означає, що суд має виходити із санкції тієї статті, за якою кваліфіковано вчинений злочин. У санкції такої статті (частини чи пункту статті) визначається один чи кілька основних видів покарання і, як правило, його межі. Всі санкції статей КК України є альтернативними або відносно визначеними. У них передбачено кілька основних, різних за своєю суворістю покарань. Суд, виходячи з принципу справедливості покарання, має застосувати більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин лише тоді, коли менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження нею нових злочинів.
З урахуванням ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, характеру діянь, обстановки, способу, місця, часу його вчинення, наявністю обтяжуючої та пом`якшуючої обставин, особи обвинуваченого, суд приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання в межах санкції статті закону, яка передбачає відповідальність за вищевказані кримінальні правопорушення, а саме у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки, яке він має відбувати реально.
Як встановлено з матеріалів кримінального провадження та судом, вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 16 січня 2026 року у справі 132/3645/25 (номер провадження 1-кп/132/236/26), ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.2 ст.309, ч.1 ст.317 КК України, та із застосуванням ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України, йому призначено остаточне покарання у виді 3 (трьох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі. 
Відповідно до частини 4 статті 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Оскільки події, за які ОСОБА_6 засуджений цим вироком мали місце 08.01.2026 року та 10.01.2026 року, тобто до постановлення вироку Калинівського районного суду Вінницької області від 16 січня 2026 року у справі 132/3645/25 (номер провадження 1-кп/132/236/26), а тому суд повинен застосувати положення ч.4 ст.70 КК України.
З урахуванням вищевикладеного, на підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 16 січня 2026 року у справі № 132/3645/25 (номер провадження 1-кп/132/236/26), необхідно остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців. 
Призначаючи зазначене покарання, суд, серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. 
Вимога додержувати справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, які згідно з частиною першою статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України.
Конституційний Суд України у рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та межі покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного (абзац п`ятий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини рішення).
Такий висновок узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (рішення у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року, заява №10249/03) (рішення Конституційного Суду від 26 січня 2011 року № 1-рп/2011).
Визначений захід примусу, на переконання суду, відповідає вимогам справедливості при призначенні покарання і відображає співмірність злочину та кари, та здатний внести корективи в соціально-психологічні властивості ОСОБА_8 , нейтралізувати негативні настанови та змусити його додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Визначене судом покарання відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Згідно частини 9 статті 100 КПК України, питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.
Речові докази, вилучені в ході розслідування даного кримінального провадження, а саме речовину рослинного походження зеленого кольору (постанова слідчого СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_9 від 08.01.2026 року), якою є наркотичний засіб, обіг якого обмежено – канабіс, маса якого у перерахунку на висушену речовину становить 26,54г. (висновок експерта від 13.01.2026 року № СЕ-19/102-26/747-НЗПРАП; постанова слідчого СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_9 від 15.01.2026 року), а також речовину рослинного походження зеленого кольору (постанова слідчого СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_9 від 10.01.2026 року), якою є наркотичний засіб, обіг якого обмежено – канабіс, маса якого у перерахунку на висушену речовину становить 32,17г. (висновок експерта від 13.01.2026 року № СЕ-19/102-26/748-НЗПРАП; постанова слідчого СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_9 від 15.01.2026 року), після набуття вироком законної сили, необхідно знищити.
Відповідно до вимог частини 4 статті 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. 
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження накладено арешт на речовину рослинного походження зеленого кольору, вилучену 08.01.2026 року (ухвала слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_10 від 12.01.2026 року у справі № 132/93/26 (номер провадження 1-кс/132/54/26), та на речовину рослинного походження зеленого кольору, вилучену 08.01.2026 року (ухвала слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_10 від 13.01.2026 року у справі № 132/123/26 (номер провадження 1-кс/132/62/26). 
З урахуванням вимог процесуального закону, та беручи до уваги, що в застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба, суд вважає за необхідне скасувати арешт, накладений вищезазначеними ухвалами слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області.
Частиною 2 статті 124 КПК України передбачено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Згідно пункту 2 частини 4 статті 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у резолютивній частині вироку зазначається рішення про відшкодування процесуальних витрат.
За роз`ясненнями, викладеними в пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат», у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. У справі, в якій засуджено декілька осіб, судові витрати мають визначатися в певних частках з урахуванням ступеня вини та майнового стану кожного із засуджених.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, наявні витрати на залучення експерта, а саме за висновком експерта від 13.01.2026 року № СЕ-19/102-26/747-НЗПРАП у розмірі 2674грн.20коп., та висновком експерта від 13.01.2026 року № СЕ-19/102-26/748-НЗПРАП у розмірі 3565грн.60коп., а всього 6239грн.80коп., підлягають стягненню з ОСОБА_6 на користь держави.
Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 374 КПК України, в разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку, з-поміж іншого, зазначається початок строку відбування покарання.
Як вбачається з вироку Калинівського районного суду Вінницької області від 16 січня 2026 року у справі № 132/3645/25 (номер провадження 1-кп/132/236/26), початок строку відбування покарання ОСОБА_6 необхідно обчислювати з моменту затримання на виконання цього вироку.
Зазначений вирок на момент винесення цього вироку не був приведений до виконання.
В даному кримінальному провадженні № 12026020220000010 від 08.01.2026 року, яке перебуває на розгляді Калинівського районного суду Вінницької області, запобіжний захід відносно ОСОБА_6 не обирався, тобто, попереднє ув`язнення до нього не застосовувалось. 
Оскільки фактичне виконання судового рішення, яким особу засуджено до покарання у вигляді позбавлення волі, починається з моменту затримання особи на виконання вироку суду, а тому в резолютивній частині вироку необхідно вказати, що початок строку відбування покарання ОСОБА_6 необхідно рахувати з моменту затримання особи на виконання вироку.
До набрання вироком законної сили, запобіжний захід відносно ОСОБА_6 не обирати. 
Відповідно до частин 1, 2 статті 374 КПК України, вирок суду складається зокрема зі вступної частини, у якій зазначаються дата та місце його ухвалення.
Згідно роз`яснень викладених в узагальнені Верховного Суду України від 01.08.2004 року «Про якість складання й оформлення судових рішень у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення», суди повинні керуватися положенням про те, що датою постановлення вироку є день його підписання складом суду, незалежно від тривалості часу, протягом якого відбувалася нарада суддів, а місцем його постановлення – місто чи інший населений пункт, де це фактично мало місце.
Оскільки днем підписання вироку є 19 лютого 2026 року, то датою його постановлення є саме цей день.
Відповідно до положень частини 15 статті 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитись проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.
Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.309 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 16 січня 2026 року у справі №132/3645/25 (номер провадження 1-кп/132/236/26), остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців. 
Початок строку відбування покарання рахувати з моменту затримання ОСОБА_6 на виконання вироку.
До набрання вироком законної сили, запобіжний захід відносно ОСОБА_6 не обирати. 
Речові докази, вилучені в ході розслідування даного кримінального провадження, а саме речовину рослинного походження зеленого кольору (постанова слідчого СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_9 від 08.01.2026 року), якою є наркотичний засіб, обіг якого обмежено – канабіс, маса якого у перерахунку на висушену речовину становить 26,54г. (висновок експерта від 13.01.2026 року № СЕ-19/102-26/747-НЗПРАП; постанова слідчого СВ відділення поліції №1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_9 від 15.01.2026 року), а також речовину рослинного походження зеленого кольору (постанова слідчого СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_9 від 10.01.2026 року), якою є наркотичний засіб, обіг якого обмежено – канабіс, маса якого у перерахунку на висушену речовину становить 32,17г. (висновок експерта від 13.01.2026 року № СЕ-19/102-26/748-НЗПРАП; постанова слідчого СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_9 від 15.01.2026 року), після набуття вироком законної сили, знищити.
Арешт, накладений на речовину рослинного походження зеленого кольору, вилучену 08.01.2026 року (ухвала слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_10 від 12.01.2026 року у справі № 132/93/26 (номер провадження 1-кс/132/54/26), та на речовину рослинного походження зеленого кольору, вилучену 08.01.2026 року (ухвала слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_10 від 13.01.2026 року у справі № 132/123/26 (номер провадження 1-кс/132/62/26), - скасувати.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта від 13.01.2026 року № СЕ-19/102-26/747-НЗПРАП у розмірі 2674грн.20коп., та висновком експерта від 13.01.2026 року № СЕ-19/102-26/748-НЗПРАП у розмірі 3565грн.60коп., а всього 6239грн.80коп. 
Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
З підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час розгляду і дослідження яких було визначено судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку.
Роз`яснити засудженому, що він має право подати та/або заявити клопотання про помилування, про ознайомлення із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження, про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції. 
Копію цього вироку негайно після його проголошення вручити під розписку засудженому та прокурору.

Суддя