Справа № 138/28/26 
Провадження № 2/127/1330/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2026 року 	м. Вінниця	

Вінницький міський суд Вінницької області у складі судді Воробйова В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними щодо відмови у виплаті недоотриманих сум пенсії та зобов`язання здійснити виплату неоотриманої пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними щодо відмови у виплаті недоотриманих сум пенсії та зобов`язання здійснити виплату неодотриманої пенсії, мотивуючи позовну заяву тим, що вона з 01.11.2023 року, після смерті чоловіка - майора Державної прикордонної служби України ОСОБА_2 , отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника, на підставі статей 30, 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 30% грошового забезпечення її померлого чоловіка.
Згідно з рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 24.12.2020 року у справі №120/7046/20-а, яке набрало законної сили 26.01.2021 року, відповідач здійснив перерахунок пенсії за вислугу років ОСОБА_2 з 01.01.2018 року у розмірі 90% грошового забезпечення, але суму недорахованої пенсії за період з 01.01.2018 року по 01.02.2021 року не доплатив.
Відповідно до рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18.09.2023 року у справі №120/10231/23, яке набрало законної сили 22.09.2023 року, відповідач здійснив перерахунок пенсії за вислугу років ОСОБА_2 у розмірі 90% грошового забезпечення, на підставі довідки про грошове забезпечення від 12.06.2023 року №11/18571 - виданою Адміністрацією державної прикордонної служби Україниіз врахуванням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, але суму доплати недорахованої пенсії за період з 01.02.2022 року по вересень 2023 року знов не доплатив.
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер та з метою оформлення спадщини позивач звернулась до приватного нотаріуса, яка отримала відповідь від відповідача про те що, за пенсійною справою ОСОБА_2 недотримана пенсія відсутня.
Крім того, ОСОБА_1 20.09.2025 року звернулась із заявою до відповідача про прийняття рішення Головним управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про виплату їй сум недотриманої пенсії її померлого чоловіка, на підставі рішень Вінницького окружного адміністративного суду: від 24.12.2020 року у справі №120/7046/20-а; від 23.05.2022 року за справою 120/304/22-а; від 18.09.2023 року у справі №120/10231/23. Однак, отримала відмову у виплаті заборгованості недотриманої пенсії та пропозицію звернутися до суду для вирішення цього питання.
Отже, суми пенсії, які не були одержані спадкодавцем за життя, входять до складу спадщини та виплачуються спадкоємцям за минулий час без обмеження будь-яким строком. Оскільки відповідач не виконує рішень Вінницького окружного адміністративного суду від 24.12.2020 року у справі 120/7046/20-а та від 18.09.2023 року у справі 120/10231/23, які набрали законної сили та є обов`язковим для учасників справи, тому ОСОБА_1 змушена була звернутися до суду з цим позовом та просила:
-визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області протиправними щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті неодержаних сумпенсії ОСОБА_2 , відповідно до рішень суду за справами: №120/7046/20-а від 24.12.2020 року, №120/10231/23 від 18.09.2023 року;
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити ОСОБА_1 виплату недоотриманої пенсії ОСОБА_2 , відповідно до рішень суду за справами: №120/7046/20-а від 24.12.2020 року, №120/10231/23 від 18.09.2023 року.
Ухвалою суду від 09.03.2026 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив.
На виконання вимог ухвали суду, представником відповідача було надіслано суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого ГУ ПФУ у Вінницькій області вважає позовну заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Частиною 1, 2, 3 статті 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон №2262) передбачено, що суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера. Статтею 8 Закону України №2262 встановлено, що виплата пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.
Головним управлінням, на виконання рішеннь Вінницького окружного адміністративного суду №120/7146/20-а нараховані кошти в сумі 49140,00грн та №120/304/22-а - нараховані кошти в сумі 213697,85 грн. Рішення у справі № 120/10231/23 не виконувалося, у звязку з тим, що рішення суду від 18.09.2023 року, яке мало набрати законної сили протягом 30 днів -18.10.2023 року, проте ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому воно не набрало законної сили. Всі справи розглядались Вінницьким окружним адміністративним судом по нормам КАС України, тому ця справа мала б розглядатись також за нормами КАС України - окружним адміністративним судом. Представник зазначив, що заборгованість Головного управління згідно з рішеннями у справі №120/7146/20-а - становить 49140,00 грн. та у справі № 120/304/22-а - становить 213697,85 грн. Вказані кошти були включені до Реєстру судових рішень, який ведеться органами Пенсійного фонду України та вказана заборгованість мала бути виплачена після виділення коштів на фінансування з Державного бюджету України, оскільки нормами статті 8 Закону №2262 встановлено, що виплата пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України. Власні кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України. Статтею 73 Закону №1058 встановлено вичерпний перелік використання коштів Пенсійного фонду та заборону їх спрямування на цілі, не передбачені цим законом. За таких підстав, у Головного управління відсутні правові підстави для виплати пенсій колишнім працівникам силових структур за рахунок власних коштів. Відтак, виплата коштів на виконання рішень суду проводиться в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат. Отже, взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства. Тому, Головним управлінням вжито всіх можливих заходів у відповідності до чинного законодавства щодо виконання судового рішення на користь позивача. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на викладене, обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки завершальною стадією судового провадження є виконавче провадження. Спір у справі про стягнення заборгованості з виплати пенсії є тотожним спору у справі №120/3951/23, який вже розглянутий Вінницьким окружним адміністративним судом, рішення набрало законної сили та перебуває на стадії виконання. Незгода позивача з тим, як держава врегулювала ці правовідносини, не може слугувати переконливим аргументом щодо дій суб`єкта владних повноважень, як і не може бути підставою для того, щоб не виконувати, не дотримуватися приписів законодавства. Неотримання донарахованих коштів позивачу відбувалось не з вини Головного управління, а через брак коштів на виконання рішень суду що проводиться в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат, що обліковуються в реєстрі судових рішень виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою. Зміна виконання судового рішення щодо стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області на користь ОСОБА_1 недоотриманої за життя померлим ОСОБА_2 суми заборгованості за рішеннями суду, не призведе до його фактичного виконання, оскільки така процесуальна дія не може вплинути на фінансування Державою витрат по виплаті заборгованості з пенсійних виплат позивачу. З огляду на вищезазначене представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову  ОСОБА_1 .  
Позивач своїм правом на надання суду відповіді на відзив не скористалася.
Враховуючи викладене вище та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.
Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ЦК України .
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Матеріалами справи встановлено, що 30.10.1976 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3  зареєстрували шлюб у Могилів-Подільському міському відділі РАЦС Вінницької області, про що зроблено відповідний актовий запис №232 (а.с. 12). Після укладення шлюбу позивач змінила своє дошлюбне прізвище « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 ». 
Судом встановлено, що рішеннями Вінницького окружного адміністративного суду:
- від 24.12.2020 року у справі №120/7046/20-а, адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії ОСОБА_2 під час її перерахунку з 90% до 70% сум грошового забезпечення. Також зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити з 01 січня 2018 року перерахунок пенсії ОСОБА_2 відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у порядку і розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 90% сум грошового забезпечення, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум (а.с. 56-57);
- від 18.09.2023 року у справі №120/10231/23, адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо нездійснення ОСОБА_2 з 01.02.2022 року перерахунку та виплати пенсії на підставі довідки від 12.06.2023 року №11/18571 - виданої Адміністрацією державної прикордонної служби України. Також зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити з 01.02.2022 року ОСОБА_2 перерахунок та виплату пенсії у розмірі 90% грошового забезпечення з врахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення на підставі довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії від 12.06.2023 р. №11/18571 - виданої Адміністрацією державної прикордонної служби України, відповідно до вимог статей 43, 63 Закону України № 2262-12 від 09.04.92 року "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб", статті 9 Закону України від 20.12.91 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та з врахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 року "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" з врахуванням раніше виплачених сум (а.с. 54-55).
Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 13).
Головне управління ПФУ у Вінницькій області розглянувши заяви та звернення ОСОБА_1 , які надійшли на вебпортал ПФУ 26.12.2023 року, повідомило, що в Головного управління відсутні підстави для здійснення перерахунку її пенсії з 01.11.2023 року (дати призначення пенсії в разі втрати годувальника) з урахуванням складових грошового забезпечення зазначених у наданій довідці про розмір грошового забезпечення. Також зазначено, що оскільки ОСОБА_1 не є стороною у судовому рішенні Вінницького окружного адміністративного суду від 23.05.2022 року у справі №120/304/22-а, то перерахунок з урахуванням грошового забезпечення, зазначеного в довідці №11/6896 від 07.12.2021 року, виданої Адміністрацією державної прикордонної служби України їй не проводився. Також роз`яснено, що в разі незгоди вона має право звернутися безпосередньо до суду (а.с. 15-16).
У відповіді від 23.07.2025 року, на запит приватного нотаріуса, ГУ ПФУ у Вінницькій області повідомило, що за пенсійною справою ОСОБА_2 , який отримував пенсію за вислугу років згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , недоотримана пенсія відсутня. За виплатою недоотриманої пенсії члени сім`ї не зверталися. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера (а.с. 17).
Також, судом встановлено, що позивач 20.09.2025 року зверталась із заявою на вебпортал ПФУ про виплату їй сум недоотриманої пенсії її померлого чоловіка та 29.09.2025 року отримала відповідь про те, що зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера. У разі відсутності поданої заяви протягом 6 місяців після смерті пенсіонера, питання щодо виплати доплати нарахованої на виконання судового рішення вирішується в судовому порядку (а.с. 18-19, 20).
Отже з матеріалів справи встановлено, що за життя ОСОБА_2 оскаржував дії ГУ ПФУ у Вінницькій області і судом було ухвалено рішення (у справі №120/7046/20-а), що набрало законної сили, за яким останній набув право на отримання ним пенсійних виплат, при цьому останнім присуджені кошти залишилися не одержаними. Також, рішення суду у справі №120/10231/23 залишилось не виконаним, оскільки до набрання ним законної сили ОСОБА_2 помер. Тому, його дружина, як спадкоємиця, має право на належні спадкодавцю суми пенсії згідно зі ст. 1227 ЦК України. 
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Спір між сторонами у цій справі виник з приводу захисту позивачем свого права на спадкування за законом, а саме права власності на спадкове майно у вигляді невиплаченої пенсії спадкодавця.
Підставою своїх позовних вимог позивач зазначає наявність у неї як спадкоємця першої черги після смерті чоловіка права на спадкування недоотриманої суми пенсії.
Конституцією України (стаття 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
За змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Отже, право на отримання належних ОСОБА_2 , але не отриманих пенсійних виплат, передається позивачу, як дружині та спадкоємиці першої черги.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Положенням статті 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
За змістом статтей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої - п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Статтею 1219 ЦК України передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
Відповідно до статті 52 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
Спеціальним законом, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема на військовій службі, є Закон України від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» .
Відповідно до ч. 1 ст. 61 Закону № 2262-ХІІ, яка врегульовує питання виплати пенсії та допомоги в разі смерті пенсіонера, суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.
Частинами 2, 3 ст. 61 Закону №2262-ХІІ визначено, що при зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.
Положення ч. 3 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст. 61 Закону №2262-ХІІ також узгоджується зі змістом ст. 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві,але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Крім того, зміст вказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій ст. 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Отже, ч. 3 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст. 61 Закону № 2262-ХІІ, який визначає спеціальний правовий режим грошових коштів у вигляді пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Наприклад, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину.
Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 23 вересня 2020 року у справі № 428/6685/19, від 30 січня 2024 року усправі № 420/8604/21.
Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства, за винятком рішень про амністію та помилування (ч.ч. 2, 4, 7 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Аналогічні положення також закріплені в ч. 1 ст. 18 ЦПК України.
Тлумачення ст. 1227 ЦК України, з урахуванням принципу розумності, свідчить, що невиконання рішень судів, які ухвалено за життя спадкодавця та набрали законної сили, про зобов`язання пенсійного фонду здійснити перерахунок та виплату спадкодавцю пенсії, не позбавляє його спадкоємця (спадкоємців) можливості спадкувати право на отримання грошових сумм пенсії. У розумінні положень ст. 1227 ЦК України ці суми вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю. Правопорядок не може допускати ситуації коли нівелюється законна сила судового рішення. Очевидно, що такий підхід дозволяє отримати результати, яких розум і справедливість могли б очікувати.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Судом встановлено, що на виконання рішеннь Вінницького окружного адміністративного суду від 24.12.2020 року у справі № 120/7046/20-а та від 18.09.2023 року у справі №120/10231/23 ГУ ПФУ у Вінницькій області не виплатило суми пенсії ОСОБА_2 , які вподальшому залишилися неодержаними у зв`язку з його смертю, тому суд вважає, що його дружина ОСОБА_1  згідно зі ст. 1227 ЦК України має право на належні її суми пенсії, а тому заявлена нею вимога про стягнення грошових коштів з органів пенсійного фонду підлягає задоволенню і є ефективним засобом поновлення її порушених прав.
Доводи відповідача про те, що сума неотриманої пенсії мала бути виконана в порядку черговості надходження коштів до пенсійного фонду, не заслуговують на увагу, оскільки невиконання рішення суду, що ухвалено за життя спадкодавця, про зобов`язання пенсійного фонду здійснити перерахунок та виплату спадкодавцю пенсії, не позбавляє позивача можливості спадкувати право на отримання грошових сум пенсії. У розумінні положень ст. 1227 ЦК України ці суми вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю.
Також суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що справу слід розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки вони спростовуються ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 02.12.2025 року, що знаходиться в матеріалах справи (а.с. 50-51).
В той же час, суд вважає, що позовна вимога в частині визнання протиправними дій ГУ ПФУ у Вінницькій області щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті успадкованої після смерті чоловіка недоотриманої пенсії, належної останньому за життя не підлягає задоволенню, оскільки не є ефективним способом захисту у правовідносинах, що склалися та не призведе до відновлення порушених прав позивача на отримання у спадщину належних спадкодавцеві за життя сум пенсії.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення позову слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області в дохід держави витрати на оплату судового збору у розмірі 1064,96 грн.
На підставі викладеного та керуючись ч.3 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», стаття 61 Закону України № 2262-ХІІ, ст.ст. 15, 16, 316, 328, 1216-1219, 1223, 1227, 1261 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 18, 19, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 279, 352, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними щодо відмови у виплаті недоотриманих сум пенсії та зобов`язання здійснити виплату неоотриманої пенсії – задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити ОСОБА_1 виплату недоотриманої пенсії ОСОБА_2 , відповідно до рішень суду за справами: №120/7046/20-а від 24.12.2020 року, №120/10231/23 від 18.09.2023 року.
В решті позовних вимог – відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області в дохід держави судовий збір в розмірі 1064,96 грн. (одна тисяча шістдесят чотири гривні 96 коп.).
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, код ЄРДПОУ 13322403, адреса місцезнаходження: м. Вінниця, вул. Зодчих, буд. 22.
Повний текст рішення суду складений 06.04.2026 року.

Суддя: