П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 564/3707/24
Провадження № 22-ц/4815/329/26

Головуючий у Костопільському районному суді
Рівненської області: суддя Грипіч Л.А.
Рішення суду першої інстанції ухвалено
20 жовтня 2025 року в м. Костопіль
Рівненського району Рівненської області 
без фіксування судового засідання за допомогою 
звукозаписувального технічного засобу
Повний текст рішення складено: 28 жовтня 2025 року

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючий: Хилевич С.В.
судді: Боймиструк С.В., Шимків С.С.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 20 жовтня 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в :
У вересні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Капітал" (далі – ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал") звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 6756170 у розмірі 36 891,88 гривень, з яких: 14 017,76 гривень склали заборгованість за тілом кредиту, 20 084,62 гривень - за нарахованими первинним кредитором процентами, 2 789,50 гривень - за нарахованими новим кредитором процентами.
Позов мотивовано тим, що за укладеним електронним кредитним договором з Товариством з обмежено відповідальністю "Авентус Україна" (далі – ТОВ " Авентус Україна") у ОСОБА_1 утворилась заборгованість, яка у зв`язку з отриманням ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал" прав на грошову вимогу підлягала стягненню на користь кредитора в судовому порядку.
Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 20 жовтня 2025 року задоволено позов ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал" повністю. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал" суму заборгованості у розмірі 36 891,88 гривень, з яких: сума кредиту склала 14 017,76 гривень, нарахована первинним кредитором сума процентів за користування кредитом – 20 084,62 гривень, нараховані проценти новим кредитором за 10 календарних днів – 2 789,50 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал" витрати зі сплати судового збору в сумі 2 422,40 гривень та витрати на правову допомогу в сумі 5 000 гривень.
На рішення суду відповідачем подано апеляційну скаргу, де покликався на його незаконність та необґрунтованість, які полягали в неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, порушенні норм процесуального права і неправильному застосуванні норм матеріального права.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначав, що нараховані відсотки є неспівмірними до суми кредиту, а це суперечить принципам розумності, добросовісності та створює дисбаланс договірних прав і обов`язків на шкоду споживачеві. Так, згідно з ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації, а саме понад 50% вартості продукції у разі невиконання ним зобов`язань є несправедливими. 
Крім того, орієнтовна реальна річна процентна ставка за договором становила 72 218,24% річних, тоді як облікова ставка Національного банку України на той час складала лише 22-25%. Така надмірно висока ставка створює відсотки не засобом стимулювання боржника, а джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. 
Вважає, що через складність, непрозорість та великий обсяг правочину пересічний споживач не міг ефективно оцінити дійсні умови кредитування. Також покликався на те, що первинний кредитор - ТОВ "Авентус Україна" 22 жовтня 2023 року припинив щоденне нарахування відсотків за договором, а оскільки новий кредитор (позивач) не міг отримати більше прав, ніж мав попередній, тому вимога про стягнення відсотків за період з 27 травня 2024 року по 05 червня 2024 року вважається безпідставною.
З наведених підстав просить змінити рішення суду першої інстанції та зменшити стягнуту з нього на користь ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал" заборгованість з 36 891,88 гривень до 14 017,76 гривень.
У поданому відзиві представник позивача – адвокат Крюкова М.В. просила залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.
З матеріалів справи вбачається, що 12 червня 2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ "Авентус Україна" за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи останнього було укладено електронний договір № 6756170 про надання споживчого кредиту на таких умовах: сума кредиту (загальний розмір) - 20 000 гривень (пункт 1.3 кредитного договору); строк кредиту — 360 днів; стандартна процентна ставка – 1,99;%; знижена процентна ставка 1,493%, яка застосовується за певних умов; періодичність платежів зі сплати процентів — кожні 10 днів; дата останнього платежу - 06 червня 2024 року; 
Кредитодавець свої зобов`язання перед позичальником виконав та надав йому кредит у сумі 20 000 гривень шляхом зарахування на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 , що підтверджувається інформацією № 20.1.0.0.0/7-241016/72783 від 20 жовтня 2024 року, наданою АТ КБ "Приватбанк".
27 травня 2024 року між ТОВ "Авентус Україна", як клієнтом, та ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал", як фактором, укладено договір факторингу № 27.05/24-Ф, за умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за вказаним кредитним договором. 
Як видно з наявної в матеріалах справи картки обліку договору, у період з 12 червня 2023 року по 26 травня 2024 року ОСОБА_1 було сплачено на рахунок первинного 22 062 гривні, частина з яких була спрямована на оплату тіла кредиту в розмірі 5 982,24 гривні, а решта - на оплату процентів за користування грошовими коштами у розмірі 16 079,76 гривні.
При цьому позивачем нараховано відсотки за 10 календарних днів, а саме з 27 травня 2024 року по 05 червня 2024 року в розмірі 2 789,50 гривні.
Пред`являючи позов, ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал" покликався на те, що заборгованість відповідача перед ним не сплачена і становить 36 891,88 гривні, з яких 14 017,76 гривні склали тіло кредиту, 20 084,62 гривні — сума нарахованих первинним кредитором процентів та 2 789,50 гривні — нараховані новим кредитором проценти за 10 календарних днів, тобто після отримання ним права грошової вимоги.
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного вкидання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
За правилами ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно із ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Частиною першою ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Статтею 10561 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Разом з тим Законом України "Про електронну комерцію" № 675-VIII (далі – Закон № 675-VIII) на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Частиною третьою ст. 5 Закону № 675-VIII установлено, що правочин не може бути визнано недійсним у зв`язку з його вчиненням в електронній формі, якщо інше не передбачено законом.
Відповідно до ст.ст. 11, 12 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (ч. 6 ст. 11 Закону № 675-VIII).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII).
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.
З дослідженого договору про надання кредиту видно, що він відповідає законодавчому визначенню кредитного договору, передбаченому ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Тому колегія суддів враховує, що позичальником не заперечується факт отримання ним кредиту та права грошової вимоги за ним позивачем, а оскаржуване рішення підлягає перегляду апеляційним судом лише в частині різниці між стягнутими судом першої 36 891,88 гривень та 14 017,76 гривень, які визнаються позичальником відповідно до прохальної частини апеляційної скарги. 
Переглядаючи оскаржуване рішення в частині оспорюваних сум, апеляційний суд не може погодитися з правомірністю нарахування заборгованості за відсотками за ставкою спочатку в 1,493%, а згодом в розмірі 1,99% на день.
На переконання колегії суддів, нарахування відсотків за ставкою в розмірі 1,99% є несправедливим при вирішенні спірних правовідносин, де позичальник є слабшою стороною та встановлювалося як міра відповідальності за неповернення кредитних коштів і нездійснення певних дій, а тому не підлягає застосуванню. 
Так, відповідно до ч.8 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.
У постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 352/1950/15-ц (провадження № 61-2973св22) зазначено, що договір, як приватноправова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з частиною першою ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу.
Висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, зробленому у постанові від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21), стверджується, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань.
Одними із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Конституційний Суд України у Рішенні від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
Відсутність позову про визнання кредитного договору неукладеного як оспорюваного правочину чи заперечень щодо його умов не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом кредитора до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Однак нарахування відсотків за кредитом спочатку за однією ставкою, а згодом — за іншою, істотно ускладнює для пересічного споживача розуміння реальних умов користування кредитом. Очевидно, що зміст кредитного договору є перенавантаженим спеціальною інформацією, фінансовими формулами тощо, а це об`єктивно позбавило споживача можливості належним чином оцінити фінансові наслідки зміни відсоткових ставок. У таких умовах споживач лишився незахищеним від потенційних зловживань з боку кредитора, який має інформаційну та професійну перевагу. З огляду на це обґрунтованим та справедливим є підхід, за яким відсотки повинні нараховуватися за однією — стабільною та нижчою ставкою. Такий спосіб розрахунку забезпечує передбачуваність зобов`язання для споживача, унеможливлює приховане збільшення фінансового навантаження та відповідає принципам добросовісності, прозорості та справедливості у сфері споживчого кредитування.
Отже, враховуючи, що тіло кредиту становило 20 000 гривень, відсоткова ставка -1,493% на день, обліковий період з 12 червня 2023 року по 21 жовтня 2023 року, як це визначено в картці обліку договору (розрахунку заборгованості) первинного кредитора, а також здійснення позичальником періодичних платежів на суму 22 062 гривень, то станом на останній день облікового періоду заборгованість становила 23 503,98 гривень, з яких 11 327,44 за тілом кредиту, а 12 176,54 гривень за відсотками. 
Розрахунок руху коштів та зміни суми заборгованості здійснено в такому порядку: 12 червня 2023 року нараховано відсотків — 298,60 гривень, тоді як сплачено 1 200 гривень, тобто відсотки погашено повністю, тіло на — 901,40 гривень, тобто залишок тіла 19 098,60 гривень; 13 червня 2023 року нараховано відсотків в розмірі 285,14 гривень, тоді як сплачено — 400 гривень, отже відсотки погашено, а залишок тіла — 18 983,74 гривень; 14 червня 2023 року нараховано відсотків в розмірі 283,43 гривень, тоді як сплачено 1 000 гривень, тобто відсотки погашено, а залишок тіла — 18 267,17 гривень; 15 червня 2023 року нараховано відсотків 272,73 гривень і оплати не здійснювалися; 16 червня 2023 року нараховано відсотків в розмірі 272,73 гривень, а загальний залишок неоплачених відсотків становить 545,46 гривень, однак сплачено 2 000 гривень і у зв`язку з цим відсотки погашено, а залишок тіла — 16 812,63 гривень; 17 червня 2023 року нараховано відсотків в розмірі 251,01 гривень, коли сплачено 1 000 гривень, отже залишок тіла — 16 063,64 гривень; 18 червня 2023 року нараховано відсотків в розмірі 239,83 гривень і оплати не здійснювалися; 19 червня 2023 року нараховано відсотків в розмірі 239,83 гривень, їхній загальний залишок становив 479,66 гривень, але сплачено було 1 300 гривень, чим погашено відсотки і тіло на 820,34 гривень, тобто залишок тіла — 15 243,30 гривень; 20 червня 2023 року нараховано відсотків в розмірі 227,58 гривень, тоді як сплачено 1 000 гривень, залишок тіла — 14 470,88 гривень. У період з 21 червня 2023 року по 10 серпня 2023 року, тобто упродовж 51 дня, нараховано відсотків в розмірі 11 018,56 гривень. При цьому 10 серпня 2023 року сплачено 14 162 гривні, а відтак відсотки погашені повністю, а тіло на 3 143,44 гривень, тому його залишок — 11 327,44 гривень. Із 11 серпня 2023 року по 21 жовтня 2023 року, тобто упродовж 72 дня розмір нарахованих відсотків становив 12 176,54 гривень. 
При цьому колегія суддів зважає на відсутність права у нового кредитора для нарахування процентів на підставі кредитного договору після отримання за ним права вимоги.
Припинення первинним кредитором нарахування процентів за користування кредитними коштами обмежує можливість нового кредитора здійснювати такі нарахування через значний проміжок часу, оскільки первинний кредитор самостійно реалізував своє право на нарахування процентів і розпорядився ним на власний розсуд.
Тим більше, відповідно до п.1.1. договору факторингу за ним позивач (фактор) зобов`язувався передати грошові кошти в розпорядження ТОВ "Авентус Україна" (клієнта) за плату, а клієнт - відступити право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить первинному кредитору.
Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно з додатком №1 та є невід`ємною частиною договору.
Між тим, в договорі факторингу визначено перелік термінології, що використовуються в ньому.
З огляду на відповідну термінологію "заборгованість" - це грошові зобов`язання боржників перед клієнтом, що містяться у реєстрі боржників, які належать до сплати клієнту боржниками у зв`язку з наданими кредитами. До заборгованості включається сума основного зобов`язання (повернення кредиту), плата за кредитом (плата за процентною ставкою), відповідальність за порушення грошових зобов`язань та інші платежі згідно кредитних договорів.
Разом з тим "право вимоги" - це права грошової вимоги щодо погашення (стягнення) заборгованостей з боржників, які виникли на підставі кредитних договорів.
Тобто в розумінні договору факторингу позивач отримав право грошової вимоги до боржника саме в розмірі, який чітко визначений у реєстрі боржників.
Отже оскаржуване рішення не може залишатись чинним, позаяк стягненню на користь нового кредитора підлягає заборгованість в розмірі 23 503,98 гривень. 
Підставою для зміни рішення суду першої інстанції відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Змінити рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 20 жовтня 2025 року, зменшивши стягнуту з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Капітал" суму заборгованості з 36 891 (тридцять шість тисяч вісімсот дев`яносто один) гривні 88 копійок до 23 503 (двадцять три тисячі п`ятсот три) гривень 98 копійок.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:       С.В. Хилевич

Судді:      С.В. Боймиструк

С.С. Шимків