Унікальний номер справи 761/43153/24
Номер апеляційного провадження 22-ц/824/5925/2026
Головуючий у суді першої інстанції А. І. Саадулаєв 
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач

Постанова
Іменем України
04 березня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач), 
суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І. 

секретар судового засідання Комар Л. А.

сторони

позивач   ОСОБА_1

відповідач Комунальне підприємство«Київпастранс»

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційні скарги Комунального підприємства «Київпастранс», подані представником Сердюковим Олексієм Сергійовичем, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 вересня 2025 року оскаржуваній частині та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2025 року, 

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до КП «Київпастранс» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, просила суд стягнути з КП «Київпастранс» на свою користь вартість матеріального збитку, завданого їй як власнику КТЗ VolkswagenCrafter, номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок його пошкодження 06 серпня 2024 року у розмірі 426 776,05 грн., стягнути з КП «Київпастранс» на свою користь реальні збитки, заподіяні унаслідок розірвання договору оренди в розмірі 48000,00 грн., стягнути з КП «Київпастранс» на свою користь моральну шкоду в розмірі 15000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06 серпня 2024 року близько 10 години 01 хвилини по вулиці Глубочицькій, 16, у м. Києві водій ОСОБА_2 (який на той час був працівником відповідача) допустив самовільний рух трамваю, номерний знак НОМЕР_2  та спричинив зіткнення з транспортними засобами: VolkswagenCrafter, р.н. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 ,  AudiQ4, р.н. НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_4 , Triumph, р.н НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_5 , InfinitiQ50, р.н. НОМЕР_6 під керуванням ОСОБА_6 , Богдан А-06921, р.н. НОМЕР_7  під керуванням ОСОБА_7 , та інших т.з., унаслідок чого, пошкодив зазначені вище транспортні засоби з матеріальними збитками, порушивши вимоги п.п. 2.3, 15.12 ПДР України, за що відповідальність передбаченаст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. 11 вересня 2024 року Шевченківським районним судом м. Києва ОСОБА_2 визнано винним за обставинами дорожньо-транспортної пригоди від 06.08.2024 р. у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 21.06.2024 р. серії НОМЕР_8 , власником автомобіля VolkswagenCrafter, номерний знак НОМЕР_9 є ОСОБА_1 . Згідно з висновком експертного дослідження від 28 серпня 2024 року № 01/08 вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ VolkswagenCrafter, номерний знак НОМЕР_3 , внаслідок його пошкодження 06 серпня 2024 року, складає 426776,05 грн.
Окрім того, відповідно до договору оренди транспортного засобу VolkswagenCrafter, номерний знак НОМЕР_3 від 22 травня 2024 року, позивачем укладено договір з громадською спілкою «СОЦІАЛЬНЕ ТАКСІ». Предметом договору: ОРЕНДОДАВЕЦЬ - ОСОБА_1 передає, а ОРЕНДАР (СОЦІАЛЬНЕ ТАКСІ) приймає в тимчасове платне користування (оренду) транспортний засіб Volkswagen Crafter, номерний знак НОМЕР_9 . Сторони оцінюють вартість транспортного засобу Volkswagen Crafter, номерний знак НОМЕР_10 , який передається за цим договором, у суму 40000, 00 (сорок тисяч) гривень 00 копійок. Строк договору (оренди) укладається з моменту підписання (22.05.2024 р. та діє до 22.12.2024 р.). Орендна плата цього транспортного засобу за місяць, складає 12000,00 гривень.
Станом на момент ДТП 06.08.2024 р. KП «Київпастранс» не мало чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів щодо трамваю, номерний знак 321. МТСБУ 20.08.2024 р. за №3-016/35249 відмовило позивачу у виплаті страхового відшкодування за обставинами пригоди від 06.08.2024 р. за відсутності правових підстав, оскільки такий тип пристрою як «трамвай» не включено до переліку транспортних засобів. Він у розумінні Закону не є транспортним засобом, і, відповідно, обов`язку у МТСБУ зі сплати відшкодування за шкоду, заподіяну таким пристроєм не виникає. Шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 06.08.2024 р. власнику ОСОБА_1 , пошкодженням транспортного засобу VolkswagenCrafter, p.н. НОМЕР_10 , з вини водія ОСОБА_2 , що керував трамваєм з бортовим номером 321, який перебуває у володінні КП «Київпастранс», відшкодовується саме володільцем - КП «Київпастранс» цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм, оскільки водій пере5буває з відповідачем у трудових відносинах і під час ДТП він виконував свої трудові обов`язкі водія.
Окрім того, неправомірними діями відповідача також завдана позивачу моральна шкода, яка полягає в моральних стражданнях, які завдано внаслідок пошкодження 06.08.2024 р. автомобіля VolkswagenCrafter, номерний знак НОМЕР_10 . Розмір заподіяної позивачціморальної шкоди оцінюється нею в 15000,00 грн.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 вересня 2025 року позов ОСОБА_1 до КП «Київпастранс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_2 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з КП «Київпастранс» на користь  ОСОБА_1 вартість матеріального збитку у розмірі 399819, 90 грн, реальні збитки унаслідок розірвання договору оренди в розмірі 48000 грн, моральну шкоду у розмірі 10000 грн, витрати на оплату експертного дослідження у розмірі 10252, 89 грн, судовий збір у розмірі 4680, 95 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2025 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства «Київпастранс» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15330,72 грн. В задоволенні іншої частини заяви відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду в частині стягнення на користь ОСОБА_1 реальних збитків, заподіяних унаслідок розірвання договору оренди, стягнення витрат на оплату експертного дослідження, а також в частині стягнення моральної шкоди КП «Київпастранс» подано апеляційну скаргу.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги КП «Київпастранс» зазначає, що договір оренди транспортного засобу, укладений між орендодавцем ОСОБА_1 та орендарем Цілуйко О.В. був підписаний 22.05.2024 за реєстровим номером № 4030. Зауважує, що на момент ДТП за кермом транспортного засобу «Volkswagen Crafter» д.н.з. НОМЕР_3 був чоловік позивачки, який є співвласником транспортного засобу - ОСОБА_3 , що свідчить про факт відсутності фактичного перебування автомобіля в оренді.
Умовами договору користування транспортним засобом «Volkswagen Crafter» д.н.з. НОМЕР_3 іншими особами окрім орендаря не передбачено. Отже зазначене, на думку апелянта, ставить під сумнів той факт, що транспортний засіб «Volkswagen Crafter» використовувався за цільовим призначенням, визначеним договором та взагалі чи був він у користуванні орендаря, а відтак, збитки унаслідок розірвання договору оренди в розмірі 48 000 грн. є безпідставними. 
Щодо відшкодування витрат на залучення експерта зазначає, що висновок експерта від 28.08.2024 № 01/08 про розмір вартості матеріального збитку наданий позивачем судом не прийнято, під час розгляду справи, відтак результати висновку експертизи ініційованої позивачем, не вплинули на встановлення обставин справи та прийняття судового рішення.
Зауважує, що сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат на експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрат пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ. 
Таким чином, витрати позивача на проведення експертизи, які суд не прийняв як доказ, не можуть вважатися витратами, пов`язаними з розглядом справи, оскільки така експертиза не сприяла встановленню фактичних обставин і не мала значення для вирішення спору.
Щодо відшкодування моральної шкоди, звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що позивач не надав жодних доказів, які б підтверджували завдання моральної шкоди. Таким доказом, на думку апелянта, може бути висновок психологічного дослідження який визначає орієнтовний розмір коменсації завданої моральної шкоди та наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача такої шкоди. 
Задоволена судом першої інстанції сума моральної шкоди в розмірі 10 000 грн є необґрунтованою та такою, що базується на припущеннях.
Не погоджуючись з додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 31.10.2025 КП «Київпастранс» через представника Сердюкова О.С. подано апеляційну скаргу.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу не відповідає принципу співмірності, розумності та справедливості.
Щодо витрат, пов`язаних із складанням та поданням позову, підготовки відповіді на відзив, звертає увагу на те, що сама позовна заява не значна за обсягом, складання такої заяви не вимагає значного проміжку часу, оскільки, за своєю формою та змістом така позовна заява є типовою, тобто не відповідає заявленому часу, вказаному в акті виконаних робі, що стосується і відповіді на відзив. 
Звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що серед матеріалів позовної заяви відсутні рахунки та квитанції, які підтверджують фактичну оплату виконаних адвокатом робіт (наданих) послуг та професійну правничу допомогу у розмірі 28 060 грн. 
Зауважує, що 22.09.2025 від представника позивача адвоката Намчука В.М. до суду надійшла заява про винесення додаткового рішення. Водночас зазначає, що заява про ухвалення додаткового рішення може бути подана протягом п`яти днів після ухвалення рішенн суду, за умови, що до закінчення судових дебатів сторона заявила про таку необхідність. Однак у даній справі жодних відповідних заяв до закінчення судових дебатів подано не було. 
ОСОБА_1 подано до суду відзив на апеляційну скаргу відповідача на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22.09.2025. 
Зазначає, що твердження апелянта, що транспортний засіб Volkswagen Crafter, реєстраційний номер НОМЕР_3 , не використовувався за цільовим призначенням, визначеним договором про оренду та сумніви відповідача про те, чи перебував автомобіль позивачки у користуванні орендаря є безпідставними. 
Так, транспортний засіб Volkswagen Crafter, реєстраційний номер НОМЕР_3 . 06.08.2024 на момент дорожньо-трансортної пригоди, використовувався за цільовим призначенням у відповідності до договору оренди, а її чоловек працює водієм у орендаря, що підтверджується належними доказами. На момент ДТП її чоловік перебував на роботі і виконував свої трудові обов`язкі водія ГС «СОЦІАЛЬНЕ ТАКСІ», а саме віз хвору дитини до лікарні. 
Щодо заперечення відповідача на відшкодування позивачці витрат, понесених нею на залучення експерта зазначає, що відповідач не взяв до уваги, що 12 серпня 2024 року проведено огляд пошкодженого транспортного засобу Volkswagen Crafter, реєстраційний номер НОМЕР_3 судовим ексертом Новоселицьким В.А. за участі представника відповідача. За результатами цього огляду відсутні будь-які зауваження, заперечення або доповнення. За послуги в проведенні цього експертного дослідження позивачем здійснено оплату Новоселецькому В.А. в розмірі 10 968,00 грн. 
Щодо відшкодування моральної шкоди зазначає, що відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. має хоча б компенсувати ті емоційні страждання, які довелося перенести позивачці та її сім`ї внаслідок пошкодження автомобіля Volkswagen Crafter, реєстраційний номер НОМЕР_3 , та витрати пов`язані з відновленням її психічного стану.
ОСОБА_1 подано також відзив на апеляційну скаргу відповідача на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31.10.2025. 
Зазначає, що 22.09.2025, до закінчення судових дебатів було подано до суду першої інстанції заяву в порядку ч. 8 ст. 141 ЦК України про намір відшкодувати судові витрати, які вона донесла, а саме витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 28 060 грн. 
Окрім того, 24.09.2025 представником Намчуком В.М. подано до суду через канцелярію суду в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України заяву про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 28 060 грн. 
Таким чином, 31.10.2025 суд за своїм внутрішнім переконанням визначив необхідну суму для стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 15 330, 72 грн. 
Третя особа, ОСОБА_2 правом на подачу відзиву на апеляційні скарги відповідача не скористався. 
Представник КП «Київпастранс» Шинкаренко О.С. у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, подані апеляційні скарги на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 вересня 2025 року та на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2025 року підтримав, просив задовольнити.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат Намчук В.М. проти задоволення апеляційних скарг КП «Київпастранс» заперечили та просили апеляціні скарги залишити без задоволення, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 вересня 2025 року та на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2025 року залишити без змін. 
Третя особа ОСОБА_2 у засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у відповідності до вимог закону. Враховуючи те, що третя особа повідомлялась про розгляд справи апеляційним судом, беручи до уваги ч. 2 ст. 372 ЦПК, відповідно до якої неявка сторін, або інших учасників справи належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, суд вважав за можливе розглянути дану справу за відсутності третьої особи. 
Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника КП «Київпастранс» Шинкаренка О.С., позивача ОСОБА_1 , представнка позивача Намчука В.М., перевіривши доводи апеляційних скарг, законність та обґрунтованість судових рішень в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційні скарги на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 вересня 2025 року та на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2025 року задоводенню не підлянають з огляду на наступне.
Так, відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідачем оскаржується рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22.09.2025 в частині стягнення з нього реальних збитків, заподіяних позивачці унаслідок розірвання договору оренди через пошкодження автомобіля позивачки, стягнення витрат на оплату експертного дослідження та в частині стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, отже в іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а тому в неоскаржуваній частині апеляційним судом не переглядається. 
Так, задовольняючи позов ОСОБА_1 в частині відшколування реальних збитків, заподіяних позивачці унаслідок розірвання договору оренди через пошкодження автомобіля внаслідок ДТП, суд дійшов висновку, що збитки унаслідок розірвання договору оренди транспортного засобу VolkswagenCrafter, p.н. НОМЕР_3 , доведені позивачем та складають 48000,00 грн.
З таким висновком суду погоджується і суд апеляційної інстанції та зазначає наступне. 
Як вбачається з матеріалів справи, 06 серпня 2024 року близько 10 години 01 хвилини по вулиці Глубочицькій, 16, у м. Києві водій відповідача -  ОСОБА_2 допустив самовільний рух трамваю, номерний знак НОМЕР_2  та спричинив зіткнення з транспортним засобом Volkswagen Crafter, р.н. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 , унаслідок чого вказаний автомобіль було пошкоджено і йорго власнику були заподіяні матеріальні збитки. Водій відповідача ОСОБА_2 порушив вимоги п. п. 2.3, 15.12 ПДРУкраїни, защовідповідальністьпередбачена ст. 124 КодексуУкраїни про адміністративні правопорушення.
11 вересня 2024 року постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_15 визнано винним в порушенні ПДР, за обставинами дорожньо-транспортної пригоди від 06.08.2024 та у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.
Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 працює у філії трамвайного ремонтно-експлуатаційного депо ім. Шевченка КП «Київпастранс» і на час ДТП 06.08.2024 керував трамваєм з бортовим номером 321 у зв`язку з виконанням своїх трудових обов`язків, тобто на законних правових підставах, перебуваючи працівником КП «Київпастранс».
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 21.06.2024 серії НОМЕР_8 , власником автомобіля Volkswagen Crafter, номерний знак НОМЕР_9 (ідентифікаційний номер транспортного засобу      НОМЕР_11 ) є ОСОБА_1 .
Відповідно до договору оренди транспортного засобу Volkswagen Crafter, номерний знак НОМЕР_9 від 22 травня 2024 року, ОСОБА_1 укладено договір з громадською спілкою «СОЦІАЛЬНЕ ТАКСІ». 
13 серпня 2024 року, укладений між ОСОБА_1 , власником VolkswagenCrafter, номерний знак НОМЕР_12 , та громадською спілкою «СОЦІАЛЬНЕ ТАКСІ», у зв`язку з пошкодженням автомобіля, було розірвано.
Суд дійшов висновку, що збитки унаслідок розірвання договору оренди транспортного засобу VolkswagenCrafter, p.н. НОМЕР_3 , доведені позивачем та складають 48000,00 грн.
Апелянт ставить під сумнів той факт, що транспортний засіб Volkswagen Crafter, реєстраційний номер НОМЕР_3 , використовувався орендарем за цільовим призначенням, визначеним договором про оренду та взагалі чи перебував автомобіль в користуванні орендаря, оскільки на момент ДТП за кермом даного автомобіля перебував чоловік позивачки. 
Колегія суддів перевіряючи таке твердження апелянта зазначає наступне. 
Так, згідно ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За змістом положень ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Згідно положень ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
За приписами ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч.1 ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦГІК України), постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
За правилами ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За правилами ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, яка завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Пунктом 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (частина перша статті 1188 ЦК України).
Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не безпосередньо на особу, яка заподіяла таку шкоду, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини особи, яка завдала шкоди.
Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.
Зазначений висновок узгоджується і з нормою частини першої статті 1172 ЦК України та частини другої статті 1187 ЦК України.
Відповідно до приписів статей 1172 та 1187 ЦК України особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець, а тому шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 15 червня 2018 року дійшов висновків, що не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки на підставі трудових відносин з володільцем. В такому випадку відповідальність юридичної особи (організації) настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, перебуває з цією організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків, незалежно від того, постійним, сезонним, тимчасовим за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації.
Отже, суд дійшов вірного висновку, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 06.08.2024 власнику ОСОБА_1 , пошкодженням транспортного засобу VolkswagenCrafter, p. н. НОМЕР_3 , з вини водія ОСОБА_2 , що керував трамваєм з бортовим номером 321, який перебуває у володінні КП «Київпастранс», відшкодовується саме володільцем - КП «Київпастранс» цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Як вабачється з договорову оренди транспортнго засобу VolkswagenCrafter, реєстраційний номер НОМЕР_3 укладеного 22.05.2024, за реєстровим номером № 4031, сторонами договору є: Орендодавець, ОСОБА_1 , та орендар - громадська спілка - «Соціальне таксі» в особі голови правління Цілуйка О.В., що діяв на підставі протоколу № 1 установчих зборів засновників громадської спілки «Соціальне таксі», затвердженого рішенням Установчих зборів засновників громадської спілки «Соціальне таксі» Прокол № 1 від 17.11.2023. 
У відповідності до п. 1.1 договору орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове платне корстування (оренду) транспортний засіб Volkswagen Crafter, реєстраційний номер НОМЕР_3 .
Дозволяється використання транспортного засобу за межами України. 
Згідно з п. 2.1 договір діє з моменту підписання до 22.12.2024, отже автомобіль VolkswagenCrafter, реєстраційний номер НОМЕР_3 , до пошкодження 06.08.2024, перебував в оренді з використанням за цільовим призначенням згідно з договором оренди. 
За правилами п. 3.1 договору орендна плата за транспортний засіб склала 12 000,00 грн. Орендар зобов`язаний за вирахуванням податків перерахувати оплату до 25 (двадцять п`ятого) числа місяця.
Водій ОСОБА_13 є чоловіком позивача - ОСОБА_1 . У громадській спілці «Соціальне таксі» він працював водієм транспортних засобів у відповідності до наказу № 53-к від 26.04.2024. Власником пошкодженого транспортного засобу та орендодавцем є ОСОБА_1 
06.08.2024 о 19.14 год. водій ОСОБА_3 згідно з маршрутом, на спеціально обладнаному автомобілі Volkswagen Crafter, реєстраційний номер НОМЕР_3 , здійснював перевезення у м. Києві, а саме, гр. ОСОБА_14 з Харківського шосе, 21/3 до національної дитячої спеціалізовної лікарні «Охматдит». Під час руху з вини ОСОБА_2 (працівника КП «Київпастранс») сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль ОСОБА_1 був механічно пошкоджений.
Статтею 22 ЦК України визначено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушенного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода)
Отже, слід дійти висновку, що транспортний засіб Volkswagen Crafter, номерний знак НОМЕР_3 , 06.08.2024 на момент дорожньо-транспорної пригоди, використовувався саме за цільовим призначенням у відповідності до договору оренди, і при цьому саме через розірвання договору оренди вона втратила дохід у розмірі 48 000 грн. Орендну плату у розмірі 48 000 грн вона не отримала з вини водія відповідача.
Окрім того, ОСОБА_1 у судовому засіданні суду апеляційної інстанції зазначила, що отримувала плату за оренду автомоібіля на банківську карту та пред`явила суду інформацію зі свого телефону з додатку «Приват 24» про те, що вона отримувала щомісяця від орендаря орендну плату за договором оренди автомобіля. Додаток «Приват 24» містить інформацію, яка підтверджує перерахування коштів ГС «Соціальне таксі» у різні місяці на картковий рахунок позивачки. 
Зважаючи на наведене, на думку колегії суддів, суд дійшов вірного висновку, що упущена вигода, унаслідок розірвання договору оренди транспортного засобу VolkswagenCrafter, p.н. НОМЕР_3 , доведена позивачкою та підлягає відшкодуванню відповідачем.
Щодо заперечення апелянта про відшкодування ОСОБА_1 витрат на залучення експерта слід зазначити наступне.
Так, на думку апелянта, оскільки ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12.02.2025 задоволено клопотання предстаника КП «Київпастранс» про проведення судової автотоварознавчої експертизи та здійснено відповідачем оплату такої експертизи, яка виконана Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України, а тому відсутні підстави для стягнення витрат понесених позивачкою на експертне дослідження.
Однак, апелянт не звернув увагу на ту обставину, що 12.08.2024 проведено огляд пошкодженого транспортного засобу Volkswagen Crafter, p.н. НОМЕР_3 судовим експертом Новоселицьким В.А. за участі представника відповідача. За результатами цього огляду відсутні будь-які зауваження, заперечення або доповнення відповідача.
28.08.2024 судовим експертом Новоселицьким В.А. проведено експертне дослідження № 01/08, пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля VolkswagenCrafter, p.н. НОМЕР_3 . За послуги в проведенні цього експертного дослідження, ОСОБА_1 здійснено оплату Новоселицькому В.А. в розмірі 10 968,00 грн. 
В подальшому, проведений огляд 12.08.2024 пошкодженого автомобіля VolkswagenCrafter, p.н. НОМЕР_3 , рахунок-фактура на оплату № 01/08 від 12.08.2024 в розмірі 10 968,00 грн., висновок експерта від 28.08.2024 № 01/08 були предметом доказування у зв`язку з розглядом справи. Зважаючи на наведене, на думку колегії суддів, такі витрати підлягають стягненню з відповідача за правилами розподілу судових витрат на користь ОСОБА_1 . 
Щодо заперечення апелянта про відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди, слід зазначити наступне. 
Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а томуфакт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»).
У пунктах 4, 9 постанови від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із наступними змінами) Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено у чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди були сформульовані Верховним Судом у пункті 52 постанови від 10.04.2019 року у справі № 464/3789/17. Так, касаційний суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п.49). Моральна шкода полягає в стражданні або приниженні, які людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.
Визначаючи розмір відшкодування суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 01.10.2020 року у справі №639/2981/19.
Враховуючи принципи розумності, справедливості, а також розмір матеріальних збитків, завданих позивачу відповідачем, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_1 у розмірі 10 000 грн.
За приписами частин 1, 2 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 3 статі 12, частина 1 статті 81 ЦПК України).
Згідно приписів частини 1 статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок розглядати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі. Формування змісту й обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог і наданих доказів (статті 12, 13 ЦПК України).
Про наведене вказав Верховний Суд у постанові від 02 червня 2022 року у справі №602/1455/20.
Зважаючи на наведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22.09.2025 з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не існує. 
Суд першої інстанції, належним чином оцінивши надані сторонами докази та встановивши всі обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову. 
Судом першої інстанції повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, його висновки відповідають обставинам справи, а під час прийняття рішення судом не допущено порушень норм матеріального та процесуального права, рішення суду являється законним та повністю обґрунтованим.
Щодо апеляційної скарги КП «Київпастранс» на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31.10.2025 слід зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною 3 ст. 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно із ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до п. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною 8 ст.141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 02.07.2020 в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 30.09.2020 у справі № 201/14495/16-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Так, як вбачається з матеріалів справи, 22 вересня 2025 року ОСОБА_1 до закінчення судових дебатів було подано до суду першої інстанції заяву в порядку ч.8 ст. 141 ЦПК України про намір відшкодувати судові витрати, які понесла позивач, а саме витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 28 060,00 грн. (т. 2 а.с 1-2).
24 вересня 2025 року, представником ОСОБА_1 - адвокатом Намчуком В.М. подано до суду в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України заяву про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 28 060.00 грн. (т. 2 а.с. 7-10).
Так, представником позивача - адвокатом Намчуком В.М. в підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано наступні докази: копія договору про надання правничої допомоги від 07.08.2024; копія Акта приймання-передачі № 1/22/09/25 від 22.09.2025.
Згідно з Актом приймання-передачі № 1/22/09/25 від 22.09.2025, адвокатом надано наступний обсяг виконаних робіт:
1. 28.09.2024 - заява-повідомлення до КП «Київпастранс» про відшкодування матеріальної шкоди - 1 320,00 грн
2. 13.11. - 15.11.2024 складання позовної заяви - 8 год. 4 хв. - 5 040,00 грн
3. 30.12.2024 підготовка відповіді на відзив - 6 год. 20 хв. - 3 720,00 грн
4. 15.01.2025 участь в судовому засіданні як представник позивача - 4 000,00 грн
5. 12.02.2025 участь в судовому засіданні як представник позивача - 4 000,00 грн
6. 19.08.2025 ознайомлення з матеріалами справи - 600,00 грн
7. 27.08.2025 участь в судовому засіданні як представник позивача - 4 000,00 грн
8. 22.09.2025 участь в судовому засіданні як представник позивача - 4 000,00 грн
9. 22.09.2025 складання заяви про стягнення судових витрат на правову допомогу - 1 380,00 грн. Загалом 28 060,00 грн.
Верховним Судом у постановах від 07.11.2019 року у справі № 905/1795/18, від 08.04.2020 року у справі № 922/2685/19, додатковій постанові від 14.04.2022 року у справі № 755/18750/20 сформовано висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Частиною 5 ст. 137 ЦПК України передбачено, що суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
На думку колегії суддів, суд дійшов вірного висновку про необхідність ухвалення по справі додаткового рішення, яким частково задовольнив вимоги про стягнення судових витрат, а саме з огляду на заперечення відповідача щодо розміру понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу, а також, зважаючи на те, що заявлені витрати не знайшли свого підтвердження в повному обсязі при розгляді, суд дійшов вірного висновку про зменшення витрат на професійну правничу допомогу позивача до 15 330,72 грн.
Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.
При цьому, враховуючи той факт, що за наслідками апеляційного розгляду судом апеляційної інстанції не ухвалюється судове рішення про відмову у позові, то колегія суддів не вбачає підстав для покладення на позивача понесених відповідачем судових витрат у вигляді сплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги Комунального підприємства «Київпастранс», поданіпредставником Сердюковим Олексієм Сергійовичем, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 вересня 2025 року в оскаржуваній частині та на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2025 року, залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 вересня 2025 року в оскаржуваній частині та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2025 року, залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 23 березня 2026 року.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна