ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Пирогова, 29, м. Вінниця, 21018, тел./факс (0432)55-80-00, (0432)55-80-06 E-mail: inbox@vn.arbitr.gov.ua 
___________________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2026 р. Cправа № 902/138/26  

Господарський суд Вінницької області у складі судді Шамшуріної Марії Вікторівни, 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні матеріали справи
за позовом Заступника керівника Коростенської окружної прокуратури (11501, Житомирська область, м. Коростень, вул. Героїв Чорнобиля, 10, ідентифікаційний код юридичної особи 02909950) в інтересах держави в особі Овруцької міської ради (11101, Житомирська обл., Коростенський р-н, місто Овруч, вул. Шевченка Тараса, будинок 31-А, ідентифікаційний код юридичної особи 04053370)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Армерія Ойл" (21001, Вінницька обл., Вінницький р-н, місто Вінниця, вул. Привокзальна, будинок 3Б, ідентифікаційний код юридичної особи 44618933) 
про стягнення 157 223,39 гривень 
за участю:
прокурора - Паук В.В. згідно посвідчення
представник позивача – не з`явився
представник відповідача – не з`явився

В С Т А Н О В И В: 
До Господарського суду Вінницької області 03.02.2026 року надійшла позовна заява № б/н від 03.02.2026 (вх. № 153/26 від 03.02.2026) заступника керівника Коростенської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Овруцької міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Армерія Ойл" про стягнення 157 282,91 гривень заборгованості, що виникла внаслідок невиконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору про закупівлю № СК03/00365 від 20.08.2024. 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.02.2026 справу розподілено судді Шамшуріній М.В.
Ухвалою від 09.02.2026 судом прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі 902/138/26, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 10 березня 2026 року об 11:30 год.
У судовому засіданні 10.03.2026 судом постановлено ухвалу про оголошення перерви у судовому засіданні з розгляду справи № 902/138/26 по суті до 14:30 год. 19.03.2026, яку занесено до протоколу судового засідання.
13.03.2026 до суду від прокурора надійшла заява № 52/2-2155вих-26 від 13.03.2026 (вх. № 01-30/2563/26 від 13.03.2026) про долучення доказів надіслання претензії до матеріалів справи.
13.03.2026 до суду від прокурора надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог № 52/2-2154вих-26 від 13.03.2026 (вх. № 01-30/2565/26 від 13.03.2026) у справі № 902/138/26 в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Армерія Ойл" на користь Овруцької міської ради 59,52 гривень 3 % річних; у вказаній заяві заявник просив стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 157 223,39 гривень, з яких: 144 835,20 гривень основного боргу; 8 447,88 гривень інфляційних втрат та 3 940,31 гривень 3 % річних.
На визначену судом дату у судове засідання з`явився прокурор. Позивач, відповідач правом участі уповноважених представників у судовому засіданні не скористалися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені завчасно та належним чином ухвалою від 10.03.2026 про що свідчать відповідні довідки про доставку електронного листа.
Відзиву на позовну заяву, будь-яких заяв, клопотань від відповідача до суду не надійшло.
За приписами частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.
Частиною 1 статті 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно пункту 1 частини 3 статті 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.
Приймаючи до уваги, що відповідно до вимог статті 242 ГПК України учасників справи було належним чином повідомлено про судове засідання у справі та на засадах відкритості і гласності судового процесу учасникам справи створено всі необхідні умови для захисту їх прав та охоронюваних законом інтересів, а сторони у свою чергу не скористалися наданим їм правом участі у розгляді справи і їх неявка у судове засідання не є перешкодою для розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників позивача та відповідача.
Прокурор у судовому засіданні просив поновити строк на подання заяви про зменшення позовних вимог, прийняти її до розгляду та задовольнити позовні вимоги з урахуванням поданої заяви про зменшення позовних вимог. 
У судовому засіданні 19.03.2026 суд постановив ухвалу про задоволення заяви прокурора, поновлення строку на подання заяви про зменшення розміру позовних вимог, прийняття до розгляду заяви про зменшення розміру позовних вимог у частині 3% річних та здійснення подальшого розгляду справи з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог із вимогами про стягнення 144 835,20 гривень основного боргу, 8 447,88 гривень інфляційних втрат та 3 940,31 гривень 3 % річних, що нараховані внаслідок невиконання відповідачем умов договору про закупівлю № СК03/00365 від 20.08.2024 року, яку занесено до протоколу судового засідання.
За наслідками розгляду справи, суд оголосив про перехід до стадії ухвалення рішення та час проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду.
На оголошення вступної та резолютивної частин рішення учасники справи не з`явилися, у зв`язку з чим вступна та резолютивна частина рішення долучена до матеріалів справи без її проголошення.

Суть спору:
Заступник керівника Коростенської окружної прокуратури звернувся до Господарського суду Вінницької області в інтересах держави в особі Овруцької міської ради з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Армерія Ойл" про стягнення (з урахуванням прийнятої судом заяви про зменшення розміру позовних вимог) з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 144 835,20 гривень основного боргу (попередньої оплати), 8 447,88 гривень інфляційних втрат та 3 940,31 гривень 3 % річних, що виникла внаслідок невиконання відповідачем укладеного між сторонами договору про закупівлю № СК03/00365 від 20.08.2024.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором про закупівлю № СК03/00365 від 20.08.2024 в частині відпуску позивачу на АЗС продавця пального з використанням скретч-карток оплачених позивачем.
Прокурор зазначив, що на умовах укладеного договору ТОВ "Армерія Ойл" передано Овруцькій міській раді паливні картки на 5000 літрів бензину А95 вартістю 256800,00 гривень, що підтверджується видатковою накладною №0003/0000859 від 20.08.2024 та платіжною інструкцією № 662 від 21.08.2024. 
Отримані паливні картки Овруцькою міською радою сплачено в повному обсязі на суму 256800,00 гривень, тобто належним чином та своєчасно виконано зобов`язання за договором № СК03/00365 від 20.08.2024.
Водночас, починаючи з 15.02.2025 року автозаправні станції за адресами: Коростенський р-н, Овруцька ТГ, м. Овруч, вул. Героїв Майдану, 18- Г; Коростенський р-н, Овруцька ТГ, с. Заріччя, вул. Коростенська, 17-А. припинили своє функціонування, внаслідок чого з незалежних від позивача причин невикористаною залишилася частина придбаних та оплачених ним паливних талонів, що підтверджується актом від 15.02.2025, складеним уповноваженими особами Овруцької ради.
За твердженням прокурора позивачем не отримано оплачених ним 2820 літрів бензину А-95 на суму 144 835,2 гривень та загальна заборгованість відповідача за договором складає 144 835,20 гривень. 
З огляду на порушення договірних зобов`язань, Овруцька міська рада направила на адресу ТОВ "Армерія Ойл” претензію № 02-09/375 від 19.02.2025, однак відповіді не отримано.
Прокурор зауважив, що за умовами проведеної закупівлі відповідач гарантував замовнику цілодобову та необмежену поставку пального за скретч-картками впродовж необмеженого строку з дати їх отримання, через використовувані ним АЗС за адресою: Коростенський р-н, Овруцька ТГ, м. Овруч, вул. Героїв Майдану, 18-Г; Коростенський р-н, Овруцька ТГ, с. Заріччя, вул. Коростенська, 17-А. 
Однак, після передачі Овруцькій міській раді паливних талонів за договором № СК03/00365 від 20.08.2024, вказані вище автозаправні станції припинили своє функціонування, внаслідок чого замовник фактично не отримав оплачений ним товар.
Невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань стало підставою для звернення прокурора з позовом в інтересах позивача про стягнення з відповідача попередньої оплати у розмірі 144 835,2 гривень, інфляційних втрат у розмірі 8447,88 гривень та 3 % річних у розмірі 3 940,31 гривень.
Відповідач своїм процесуальним правом надання відзиву на позов не скористався, будь-яких заяв, клопотань або заперечень щодо заявлених вимог за час розгляду справи не заявляв, у зв`язку з чим розгляд справи здійснено за наявними матеріалами справи.
Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.
За результатами проведеної закупівлі 20 серпня 2024 між Овруцькою міською радою (далі - покупець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Армерія Ойл" (далі - продавець, відповідач) укладено договір про закупівлю № СК03/00365 (далі - договір) пунктом 1.1. якого визначено, що продавець зобов`язується передавати у власність покупця товар (далі - продукція) відповідно до його замовлення, а покупець зобов`язується приймати і оплачувати отриману продукцію на умовах цього договору. Товаром за даним договором виступають: "Бензин А-95 (код ДК 021:2015 - 09130001-9 Нафта і дистиляти) (талони) (т. 1 а.с. 19 зворот-21).
Згідно пункту 1.2. договору загальна вартість договору становить 256 800,00 грн. (двісті п`ятдесят шість тисяч вісімсот гривень,00 копійок) в т. ч. ПДВ 42800,00 грн.
За змістом пункту 1.3. договору сторони погоджуються, що видаткова накладна (акт приймання-передачі) на передану продукцію є документом, який засвідчує факт передачі товару, а також засвідчує остаточно узгоджені сторонами назву, кількість, ціну (вартість) продукції.
За умовами пунктів 2.1., 2.2. договору оплата за товар здійснюється покупцем в національній валюті України у гривнях, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця за його реквізитами, вказаними в даному договорі. При цьому оплата покупцем здійснюється протягом 10 (десяти) банківських днів від дня поставки товару та отримання накладних з урахуванням вимог договору за умови наявності бюджетного фінансування.
При передачі товару продавець надає покупцю накладну та товарно-транспортну накладну оформлену згідно з чинним законодавством.
Положеннями пункту 3.1. договору визначено, що продукція передається у кількості, зазначеній у видатковій накладній (акті приймання-передачі).
Згідно пункту 4.1. договору завантаження, вивіз та доставка продукції здійснюються транспортом та за рахунок продавця. Ризик випадкового знищення й/або ушкодження продукції переходять до покупця із моменту отримання продукції покупцем.
За змістом пунктів 4.1.-4.4. договору датою поставки (передачі у власність) продукції вважається дата, що вказана у видатковій накладній або акті приймання -передачі продукції. Термін поставки продукції - до 09.09.2024 року. Місце поставки Товару: 11101, м. Овруч, вул. Т. Шевченка, 31-а.
Відповідно до пункту 9.1. договору договір діє з дати його укладення до 31.12.2024. У частині оплати - до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором.
У специфікації (додаток № 1) до договору сторони погодили предмет закупівлі - бензин А-95 у кількості 5000 літрів за ціною 51,36 з ПДВ на загальну суму 256800,00 гривень.
Договір та специфікацію підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками сторін.
Відповідно до видаткової накладної № 0003/0000859 від 20.08.2024 до договору № СК03/00365 від 20.08.2024 відповідачем передано, а позивачем прийнято товар - бензин А-95 у кількості 5000 літрів у вигляді скретч-карток на загальну суму 256 800,00 гривень з ПДВ (т. 1 а.с. 14).
У видатковій накладній зазначено, що відпуск товару з АЗС здійснюється за довірчими документами (скетч-картки) на отримання товару відповідно Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затверджених Постановою Кабінету Міністрів № 1442 від 20.12.1997. Скретч-картка є підставою для видачі (заправки) з АЗС вказаного у карті об`єму і марки товару, після чого всі обов`язки сторін по погашених скретч-картках вважаються виконаними, при цьому постачальник не може передати одержувачу товар іншої марки чи в іншій кількості, ніж зазначено у сретч-картці. 
Видаткова накладна підписана сторонами та скріплена печатками без будь-яких зауважень та заперечень.
Згідно платіжної інструкції № 662 від 21.08.2024 року позивачем сплачено відповідачу 256 800,00 гривень із призначенням платежу "за придбання пально-мастильних матеріалів (бензину А-95); накл. № 0003/0000859 від 20.08.2024" (т. 1 а.с. 25).
У позовній заяві прокурор зазначив, що починаючи з 15.02.2025 року автозаправні станції за адресами: Коростенський р-н, Овруцька ТГ, м. Овруч, вул. Героїв Майдану, 18- Г; Коростенський р-н, Овруцька ТГ, с. Заріччя, вул. Коростенська, 17-А. припинили своє функціонування, внаслідок чого з незалежних від замовника причин невикористаною залишилася частина придбаних та оплачених ним паливних талонів, що підтверджується актом від 15.02.2025, складеним уповноваженими особами Овруцької міської ради.
Як убачається зі змісту акту про припинення роботи автозаправної станції від 15.02.2025 року складеного комісією позивача станом на 15.02.2025 року автозаправні станції, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Армерія Ойл" розташованими за адресами: м. Овруч, вул. Героїв Майдану, 18- Г; с. Заріччя, вул. Коростенська, 17-А припинили свою роботу та не здійснюють заправку транспортних засобів паливом (т. 1 а.с. 12).
За твердженням прокурора неотовареними залишилися талони на 2820 літрів бензину А-95 на загальну суму 144 835, 20 гривень. 
Із матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача із претензією від 19.02.2025 року № 02-09/375, за змістом якої повідомив відповідача, що не має можливості отримати на АЗС продавця бензин А-95 у кількості 2820 літрів за переданими скретч-картками та просив відновити постачання пального на заправних станціях у місті Овруч або повернути кошти за невикористані талони. Згідно рекомендованого повідомлення претензію вручено відповідачу 24.02.2025 року (т. 1 а.с. 29 зворот, 70-71).
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.
Предметом позову у цій справі є матеріально - правова вимога прокурора про стягнення з відповідача на користь позивача 144 835,20 гривень основного боргу, 8 447,88 гривень інфляційних втрат та 3 940,31 гривень 3% річних за договором про закупівлю № СК03/00365 від 20.08.2024.
Відповідно до статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин.
Частиною 4 статті 236 ГПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Щодо підстав представництва прокурором інтересів держави.
Згідно зі статтею 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті.
Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття інтерес держави.
Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави для висновку, що виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття "інтерес держави". Враховуючи, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом.
Відповідно до статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Частиною 4 статті 53 ГПК України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Згідно з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 року по справі № 912/2385/18, відповідно до статті 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя).
Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої).
Підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема (але не виключно): повідомленням прокурора на адресу відповідного компетентного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від такого органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.
Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Суд зауважує, що звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Із матеріалів справи вбачається, що Овруцькою міською радою не було самостійно вжито заходів щодо захисту інтересів територіальної громади. Такі дії обгрунтовано оцінені прокурором як бездіяльність компетентного органу.
Зважаючи на докази, подані прокурором щодо підстав звернення з позовом в інтересах держави в особі визначеного прокурором позивача, суд вважає обґрунтованими підстави представництва прокурором інтересів держави в особі Овруцької міської ради у цій справі.
Здійснюючи правову кваліфікацію спірних правовідносин та вирішуючи питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог, судом враховано таке.
Положеннями статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до вимог статті 11 ЦК України договір є однією з підстав виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань).
Приписами статті 6 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Положеннями статті 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (стаття 632 ЦК України).
Відповідно до статті 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За своєю правовою природою укладені між сторонами договори є договорами поставки, правовідносини за якими врегульовано положеннями ЦК України та ГК України (у редакції чинній на час укладення договорів).
Згідно зі статтею 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Положеннями статті 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно частини 1 статті 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (стаття 663 ЦК України).
Відповідно до вимог статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:
1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;
2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.
Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.
Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.
Відповідно до частини 1 статті 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19 зазначено, що попередня оплата - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар, який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані.
Оплата за товар є попередньою, якщо відповідно до договору вона має бути здійснена до моменту виконання продавцем свого обов`язку з передачі товару саме у власність, тобто до моменту переходу права власності на товар від продавця до покупця. Це випливає з визначення договору купівлі-продажу, наведеного у частині першій статті 655 ЦК України, яка встановлює обов`язок продавця передати товар саме у власність покупця.
Двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Так, з укладенням такого договору продавець приймає на себе обов`язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець у свою чергу зобов`язаний здійснити оплату придбаної речі та водночас набуває права вимагати від продавця її передачі.
Положеннями пункту 9 "Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1442 передбачено, що торгівля нафтопродуктами, призначеними для відпуску споживачам, здійснюється через мережу автозаправних станцій, автогазозаправних станцій та автогазозаправних пунктів. Розрахунки за реалізовані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із використанням електронних платіжних засобів, паливних карток, талонів, відомостей на відпуск пального тощо) в установленому законодавством порядку. Разом із продукцією споживачеві в обов`язковому порядку видається розрахунковий документ установленої форми на повну суму проведеної операції, який підтверджує факт купівлі товару.
Згідно пункту 3 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року № 281/171/578/155 талон - це спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.
Судом установлено, що предметом договору закупівлі є поставка товару - бензину А-95 шляхом його відпуску на АЗС продавця при пред`явленні уповноваженою особою покупця виданих продавцем скретч-карток (талонів).
Водночас скретч-картка (талон) за змістом укладеного договору та чинного законодавства є документом, який лише підтверджує право його власника/пред`явника отримати паливно-мастильні матеріали на АЗС у кількості та марки, зазначеної у талоні.
Таким чином, підписана сторонами видаткова накладна підтверджує обставину передачі відповідачем позивачу скретч - карток на зазначену у накладній кількість бензину.
Разом з тим, зобов`язання продавця з поставки товару є виконаним належним чином лише після відпуску покупцю пального на підставі скретч - карток на АЗС продавця.
У постанові від 06.06.2023 у справі №903/666/22 Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом для отримання товару на АЗС покупець пред`являє оператору АЗС картку на пальне. Оператор АЗС здійснює відповідну ідентифікацію картки на пальне, здійснює фактичну передачу (видачу) товару відповідної марки та кількості, після чого картка на пальне залишається у оператора, що є підтвердженням факту отримання покупцем товару зі зберігання відповідного асортименту та кількості.
Судом установлено, що позивач виконав свої зобов`язання за договором закупівлі у повному обсязі, водночас відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав.
У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивач звертався до відповідача із претензією від 19.02.2025 року № 02-09/375, за змістом якої повідомив відповідача, що не має можливості отримати на АЗС продавця бензин А-95 у кількості 2820 літрів за переданими скретч-картками та просив відновити постачання пального на заправних станціях у місті Овруч або повернути кошти за невикористані талони. Згідно рекомендованого повідомлення претензію вручено відповідачу 24.02.2025 року. 
Відповіді на претензію, доказів відпуску відповідачем позивачу залишку пального за скретч-картками матеріали справи не містять, водночас у матеріалах справи містяться копії непогашених (неотоварених) скретч-карток відповідного номіналу (т. 1 а.с. 30-34).
Обставини, на які посилається прокурор у позові, відповідач під час розгляду справи не спростував.
Положеннями частини 2 статті 74 ГПК України передбачено, що у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Ухвалою суду від 09.02.2026 року суд запропонував відповідачу відповідно до частини 2 статті 74 ГПК України до 11.03.2026 року надати суду докази відпуску (поставки) на користь позивача пального на суму 144 835,20 гривень на виконання умов договору про закупівлю № СК03/00365 від 20.08.2024 або повернення позивачу коштів за непоставлений товар у сумі 144 835,20 гривень.
Вимоги ухвали суду відповідачем не виконані та обставини, на які посилається прокурор у позові, відповідач під час розгляду справи не спростував.
Отже, обставину невиконання відповідачем умов договору про закупівлю № СК03/00365 від 20.08.2024, укладеного між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Армерія Ойл" в частині відпуску на користь позивача пального на суму 144 835,20 гривень або повернення позивачу отриманої попередньої оплати у сумі 144 835,20 гривень суд визнає встановленою.
Приписами статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Положеннями частини 1 статті 670 ЦК України визначено, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.
За змістом частини 2 статті 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
У розумінні приписів цієї норми покупцю належить право вимагати, крім іншого, повернення передоплати за непоставлений товар.
Згідно з висновками Верховного Суду викладеними у постановах від 15.02.2024 у справі № 910/3611/23, від 09.02.2023 у справі № 910/5041/22, від 07.02.2018 у справі № 910/5444/17, умовою застосування частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. 
Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 19.03.2024 року у cправі № 910/3016/23, від 16.07.2024 у справі № 910/3574/23.
Визначене зазначеною нормою право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов`язання, внаслідок якої припиняється зобов`язання продавця перед покупцем по поставці товару і виникає нове зобов`язання повернути кошти.
Частиною 3 статті 538 ЦК України визначено, що у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.
Відповідно до частини 1 статті 665 ЦК України, у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу.
Судом установлено, що позивач у претензії від 19.02.2025 року № 02-09/375 просив відповідача повернути позивачу кошти за неотоварені талони.
У зв`язку із невиконанням відповідачем цієї вимоги та непред`явленням позивачем позову, прокурор звернувся в інтересах держави в особі позивача до відповідача із позовом про повернення грошових коштів за непоставлений товар (основного боргу) на користь позивача у розмірі 144 835,20 гривень.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно пункту 5 частини 1 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі.
Враховуючи, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за договором щодо поставки товару, а надалі щодо повернення попередньої оплати суд дійшов висновку, що прокурор обґрунтовано звернувся з позовом про стягнення з відповідача попередньої оплати за непоставлений товар у сумі 144 835,20 гривень.
Доказів сплати відповідачем вказаної суми боргу на користь позивача матеріали справи не містять.
Здійснивши перевірку заявленої прокурором до стягнення суми боргу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу (попередньої оплати) за договором за договором про закупівлю № СК03/00365 від 20.08.2024 у сумі 144 835,20 гривень є обгрунтованими та підлягають задоволенню.
Прокурором також заявлені вимоги про стягнення з відповідача 8 447,88 гривень інфляційних втрат та 3 940,31 гривень 3% річних. 
Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат суд враховує таке.
Відповідно до вимог статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання.
Із системного аналізу статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України слідує, що грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова КГС ВС від 14.01.2020 року № 924/532/19).
Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.
Як убачається із розрахунку 3% річних та інфляційних втрат здійсненого прокурором, нарахування здійснено на суму боргу 144 835,20 гривень за період прострочення з 25.02.2025 по 21.01.2026.
Суд зауважує, що грошове зобов`язання з повернення попередньої оплати у сумі 144 835,20 гривень виникло у відповідача з моменту отримання вимоги про повернення грошових коштів 24.02.2025 та прострочення виконання грошового зобов`язання настало з 25.02.2025.
Таким чином, правомірним є нарахування 3% річних та інфляційних втрат за період з 25.02.2025 по 21.01.2026.
Розмір нарахованих прокурором 3% річних та інфляційних втрат становить 8447,88 гривень 3% річних та 3940,31 гривень інфляційних втрат.
За розрахунком суду, з урахуванням дати виникнення грошового зобов`язання зі сплати 144 835,20 гривень у межах визначеного прокурором періоду нарахування, сума 3% річних становить 3 940,31 гривень.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 3% річних є обгрунтованими та підлягають задоволенню у розмірі 3 940,31 гривень.
Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат з урахуванням дати виникнення грошового зобов`язання зі сплати 144 835,20 гривень у межах визначеного прокурором періоду нарахування, суд дійшов висновку, що сума інфляційних втрат становить 9 520,87 гривень.
Приймаючи до уваги, що відповідно до приписів статті 14 ГПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог, а також те, що сума інфляційних втрат визначена позивачем є меншою ніж сума інфляційних втрат визначена судом, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат є обгрунтованими та підлягають задоволенню у розмірі 8 447,88 гривень.
Положеннями частин 1-4 статті 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно вимог 1 статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 1 статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до вимог частини 2 статті 76 ГПК України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 ГПК України).
Згідно статті 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини 1-2 статті 86 ГПК України).
Під час розгляду справи, судом кожній стороні була надана розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, у тому числі подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.
Дослідивши фактичні обставини справи, що входять до предмету доказування у цій справі та стосуються кваліфікації спірних відносин, суд дійшов висновку, що відповідачем не спростовано позовних вимог, а судом не виявлено на підставі наявних доказів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 144 835,20 гривень попередньої оплати, 8 447,88 гривень інфляційних втрат та 3 940,31 гривень 3% річних.
Щодо розподілу судових витрат судом враховано таке.
Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Згідно вимог статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно частини 2 статті 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
При зверненні до суду позивачем згідно платіжної інструкції № 109 від 23.01.2026 на суму 3328,00 гривень та платіжної інструкції № 192 від 03.02.2026 на суму 446,79 гривень сплачено судовий збір у загальному розмірі 3774,79 гривень.
Предметом позову є вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 157 223,39 гривень, з яких: 144 835,20 гривень попередньої оплати, 8 447,88 гривень інфляційних втрат та 3 940,31 гривень 3 % річних.
Позовну заяву подано прокурором до суду в електронній формі.
Підпунктом 1 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Таким чином, при зверненні із цією позовною заявою, необхідно було оплатити судовий збір виходячи зі ставки заявленої вимоги майнового характеру, встановленої законом із застосування коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Позивачем мав бути сплачений судовий збір у розмірі 2662,40 гривень.
Відповідно до вимог частини 1 статті Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, зокрема, у разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
За таких обставин сплачена частина судового збору у розмірі 1112,39 гривень (3774,79 гривень - 2662,40 гривень) підлягає поверненню платнику.
Враховуючи, що від прокурора не надходило відповідного клопотання про повернення судового збору, питання про повернення надлишково сплаченої суми судового збору (1112,39 гривень) під час ухвалення рішення у справі судом не вирішується.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволені у повному обсязі, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 662,40 гривень покладаються на відповідача та підлягають стягненню на користь платника Житомирської обласної прокуратури.
На підставі викладеного, керуючись статтями 13, 14, 86, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:
1. Позов задовольнити.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Армерія Ойл" (21001, Вінницька обл., Вінницький р-н, місто Вінниця, вул. Привокзальна, будинок 3Б, ідентифікаційний код юридичної особи 44618933) на користь Овруцької міської ради (11101, Житомирська обл., Коростенський р-н, місто Овруч, вул. Шевченка Тараса, будинок 31-А, ідентифікаційний код юридичної особи 04053370) 144 835,20 гривень попередньої оплати, 8 447,88 гривень інфляційних втрат та 3 940,31 гривень 3 % річних.
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Армерія Ойл" (21001, Вінницька обл., Вінницький р-н, місто Вінниця, вул. Привокзальна, будинок 3Б, ідентифікаційний код юридичної особи 44618933) на користь Житомирської обласної прокуратури (10008, Житомирська обл., місто Житомир, вулиця Святослава Ріхтера, будинок 11, ідентифікаційний код юридичної особи 02909950) 2 662,40 гривень судових витрат зі сплати судового збору.
4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.
5. Згідно з приписами статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
6. Відповідно до положень частини 1 статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
7. Примірник судового рішення надіслати учасникам справи до електронних кабінетів у системі ЄСІТС.
Повне рішення складено 24 березня 2026 р.

Суддя Шамшуріна М.В.  

віддрук. прим.:
1 - до справи;
2 - Коростенській окружній прокуратурі, kmpzpost@zhit.gp.gov.ua;
3,4,5 - Житомирській обласній прокуратурі, позивачу, відповідачу до електронних кабінетів у системі ЄСІТС.