Справа № 463/12629/25     Головуючий у 1 інстанції: Жовнір Г.Б. 
Провадження № 33/811/306/26    Доповідач: Галапац І. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі: 
судді Галапаца І.І.,
розглянувши у судовому засіданні в м.Львові, апеляційну скаргу правопорушника ОСОБА_1 на постанову судді Личаківського районного суду м.Львова від 12 лютого 2026 року,
з участю правопорушника - ОСОБА_1 

в с т а н о в и в:

цією постановою ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 гривень (сімнадцять тисяч гривень) в дохід держави з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 655,60 гривень судового збору.
Згідно постанови судді, ОСОБА_1 23 грудня 2025 року о 00:02 год. в м. Львові на вул. Тершаковців, 4, керував транспортним засобом «Mercedes-Benz» н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, або у медичному закладі відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України. 
В апеляційній скарзі правопорушник ОСОБА_1 покликається на те, що оскаржувана постанова є незаконною, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі, однак, працівники поліції проігнорували його згоду. Звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення складався за його відсутності, оскільки він пішов у туалет, коли повернувся, працівників поліції на місці вже не було, отже, у протоколі зазначено недостовірні дані щодо його присутності під час складання такого, чим порушено вимоги положень ст.ст.254, 256 КУпАП та п.п.8,10 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення.

Просить скасувати постанову Личаківського  районного суду м.Львова від 12 лютого 2026 року, провадження у справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Заслухавши пояснення правопорушника ОСОБА_1 про задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку що така підлягає до задоволення, виходячи з наступного. 
Згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Отже, з огляду на положення ст.ст. 251, 252 КУпАП суддя в постанові повинен навести докази наявності чи відсутності адміністративного правопорушення, винності особи у його вчиненні, а також дати належну оцінку цим доказам у їх сукупності.
Проте, вищевказані вимоги закону суддею місцевого суду дотримані не були і висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, за обставин, наведених у постанові, не підтверджується доказами.
Приймаючи рішення про визнання винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладення стягнення на ОСОБА_1 , суддя першої інстанції допустив неповноту і однобічність у дослідженні доказів по справі, не дав їм належної правової оцінки. 
Визнавши ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, суддя виходив з того, що вина особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, підтверджується зібраними доказами, що містяться в матеріалах справи, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №548269 від 23 грудня 2025 року, рапортом працівника поліції, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та відеозаписом події. 
Разом з тим, вищезазначені докази апеляційний суд не може визнати належними, допустимими, достовірними та такими, які узгоджуються із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», і які свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, виходячи із наступного.
Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає за керування транспортними засобами в стані алкогольного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Згідно із п.2 розділу I «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р. № 1452/735 (далі Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Згідно з п.10 розділу II Інструкції, результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейськими, зазначаються в акті огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. У випадку встановлення стану сп`яніння, результати огляду, проведеного поліцейськими, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду.
Вказаний акт встановлює або перебування водія у стані алкогольного сп`яніння, або відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння і лише на підставі такого акту може бути складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.
Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи, всупереч вимогам Інструкції, в таких відсутній акт огляду на стан сп`яніння.
Крім цього, апеляційний суд звертає увагу та ставить під обґрунтований сумнів, ознаки алкогольного сп`яніння, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки із наявного в матеріалах справи відеозапису, який тривав значний період часу, під час якого стосовно ОСОБА_1 складено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч.2 ст. 122 КУпАП, неможливо зрозуміти, яким чином працівники поліції встановили наявність у ОСОБА_1 порушення мови, порушення координації рухів, так як із такого чітко вбачається, що останній під час спілкування з поліцейськими, поводив себе адекватно, чітко відповідав на їх запитання, його поведінка цілком відповідала обстановці.
Поряд з цим, згідно п.п. 8,12 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженоїнаказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735(далі Інструкція), у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.
Відповідно до ч.6 ст.266 КУпАП направлення особи для огляду на стан сп`яніння здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Згідно із п.8 р.ІІ Інструкції №1452/735 форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.
Отже, зазначені нормативні акти чітко передбачають, що у випадку відмови водія від огляду на місці зупинки чи незгоди водія із результатами огляду на місці зупинки, закон покладає обов`язок на працівника поліції запропонувати водієві пройти огляд в медичному закладі.
Крім цього, проходження огляду в медичному закладі пропонується не лише усно, а шляхом вручення водієві письмового направлення на медичний огляд до закладу охорони здоров`я. У цьому письмовому направленні має бути вказано конкретний заклад охорони здоров`я, який входить до затвердженого переліку, дані про особу водія, якого направляють, точний час видачі направлення, тощо.
Разом з тим, із оглянутого апеляційним судом відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 пояснив працівникам патрульної поліції, що проходити огляд на місці зупинки транспортного засобу він не буде, оскільки не довіряє приладу «Драгер», однак не заперечує щодо такого проходження огляду у медичному закладі. 
Крім цього, відповідно до ч.4 ст. 256 КУпАП, при складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
Однак, як вбачається з відеозапису з бодікамер працівників поліції, протокол про адміністративне правопорушення складався за відсутності ОСОБА_1 , оскільки останній, з дозволу працівника поліції, пішов у туалет, та подальші дії працівників поліції з участю ОСОБА_1 , які б надавали можливість повно та об`єктивно дослідити проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, детально відновити послідовність подій, згаданий відеозапис не містить. 
При цьому, із оглянутого відеозапису вбачається, що працівники поліції склали протокол за відсутності ОСОБА_1 , зазначивши в такому, що останній відмовився від: надання пояснень, ознайомлення зі змістом протоколу, отримання копії та засвідчення правильності внесених даних.
Відтак, враховуючи вищенаведене, на думку апеляційного суду, при винесенні постанови, суддя місцевого суду не надав оцінки та аналізу наявним у справі доказам, не з`ясував усі обставини справи в їх сукупності, внаслідок чого, за відсутності в матеріалах справи належних та допустимих доказів, дійшов до помилкового висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Так, відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинності.
Статтею 62 Конституції України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Більш того, згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.
З огляду на те, що в матеріалах справи не міститься жодного належного й допустимого доказу на підтвердження, поза розумним сумнівом, вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, всі сумніви щодо доведеності вини останнього тлумачаться на його користь.
Відповідно до п.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
З врахуванням наведених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що постанову судді Личаківського районного суду м.Львова стосовно ОСОБА_1 слід скасувати, а провадження закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу зазначеного адміністративного правопорушення. 
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, 

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу правопорушника ОСОБА_1 - задоволити. 
Постанову судді Личаківського районного суду м.Львова від 12 лютого 2026 року, якою ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 гривень (сімнадцять тисяч гривень) в дохід держави з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік - скасувати. 
Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП стосовно ОСОБА_1 - закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя Галапац І.І.