ПОСТАНОВА 
Іменем України

27 січня 2026 року         м. Кропивницький

справа № 397/595/25
провадження № 22-ц/4809/118/26 

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Дуковського О.Л.
суддів: Дьомич Л.М., Письменного О.А.
з участю секретаря: Соловйової І.О.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Фермерського господарства «НАДІЯ», інтереси якого представляє адвокат Цехмістер Євгеній Володимирович на ухвалу Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 01 липня 2025 року, у складі головуючого судді Мирошниченка Д.В. у справі за позовом Фермерського господарства «Надія» до Олександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області, ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року Фермерське господарство «Надія» звернулося до суду із позовом до Олександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області, ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування.
Позивач просив визнати недійсним рішення тридцять п`ятої сесії восьмого скликання Олександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області від 23.09.2022 № 3978 «Про викуп ОСОБА_1 земельної ділянки сільськогосподарського призначення без проведення земельних торгів».
Ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 01 липня 2025 року закрито провадження у зазначеній справі.
Роз`яснено позивачу, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.
Фермерське господарство «НАДІЯ», інтереси якого представляє адвокат Цехмістер Є.В. подало апеляційну скаргу, в якому просить ухвалу суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Представник позивача в апеляційній скарзі вказує на те, що суд першої інстанції помилково надав перевагу предмету спору (земля для ведення ФГ) над суб`єктним складом учасників, що суперечить усталеній практиці Великої Палати Верховного Суду. 
Посилаючись на постанову від 15 травня 2019 року у справі № 522/22622/16-ц Великої Палати Верховного Суду вказував на те, «якщо у спорі щодо нерухомого майна однією зі сторін є фізична особа, яка не є підприємцем, такий спір не може розглядатися в порядку господарського судочинства, оскільки такий виняток прямо передбачений у пункті 6 частини першої статті 20 ГПК України».
Вказує на те, що якщо стороною спору є фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, такий спір є цивільним і має розглядатися за правилами ЦПК України, незважаючи на участь у спорі суб`єктів господарювання, органів державної влади чи місцевого самоврядування».
Зазначає, що спір в цій справі виник щодо речового права, в якому однією стороною є юридична особа (ФГ «НАДІЯ»), а іншою орган місцевого самоврядування та фізична особа ( ОСОБА_1 ), та вирішення спору безпосередньо вплине на цивільні права та обов`язки саме ОСОБА_1 як громадянина. 
Висновок суду першої інстанції про закриття провадження є передчасним, порушує право ФГ «НАДІЯ» на доступ до правосуддя, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтею 55 Конституції України, та суперечить встановленим процесуальним кодексом правилам юрисдикції.
Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам процесуального права, з таких підстав.
Звернувшись із цим позовом до суду, Фермерське господарство «Надія» просило визнати недійсним рішення тридцять п`ятої сесії восьмого скликання Олександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області від 23.09.2022 № 3978 «Про викуп ОСОБА_1 земельної ділянки сільськогосподарського призначення без проведення земельних торгів».
Відповідачами у цій справі є Олександрівська селищна рада Кропивницького району Кіровоградської області, та фізична особа - ОСОБА_1 . 
Ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 22.05.2025 було відкрито провадження у цій справі та призначено судовий розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 40-41). 
Стаття 124 Конституції України визначає, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
Предметна юрисдикція – це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.
При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суб`єктного складу такого спору, суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Згідно з частиною другою статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів визначена статтею 20 ГПК України.
Так, пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають під час укладання, зміни, розірвання й виконання правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції у своїй ухвалі від 01 липня 2025 року послався на те, що спір у цій справі виник фактично між фермерським господарством та органом місцевого самоврядування і фізичною особою (до якої будь-яких вимог не пред`явлено і яка фактично повинна була б мати статус третьої особи, оскільки вирішення даного спору могло б вплинути на її права та обов`язки щодо користування земельною ділянкою) щодо рішення органу місцевого самоврядування щодо земельної ділянки яка має цільове призначення - для ведення фермерського господарства і яка використовувалася саме фермерським господарством.
Тому, суд першої інстанції вважав, що цей спір повинен розглядатися господарським судом, а не в порядку цивільного судочинства.
Пунктом 1 частини 1 статті 255 ЦПК України передбачено, що суд своєї ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції. 
Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом (частина друга статті 50 ЦК України).
Згідно з статтею 1 ГК України цей Кодекс визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб`єктами господарювання, а також між цими суб`єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.
Учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.
Під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями (статті 2, 3 ГК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Згідно з пунктами 1, 6 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:
справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці;
справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи?підприємці.
Отже, розмежування компетенції судів з розгляду спорів здійснюється відповідно до їх предмета та суб`єктного складу учасників. У порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства. Спори, сторонами в яких є юридичні особи та фізичні особи?підприємці, про захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів розглядаються господарськими судами.
Враховуючи суб`єктний склад учасників цієї справи, а саме участь фізичної особи – ОСОБА_1 , який не є підприємцем та характер правовідносин, а саме те, що спір виник із земельних правовідносин, ця справа підлягає розгляду виключно в порядку цивільного судочинства.
Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про закриття провадження є передчасним, порушує право позивача на доступ до правосуддя, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтею 55 Конституції України, та суперечить встановленим процесуальним кодексом правилам юрисдикції.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно з п.1 ч.1 ст.379 ЦПК України, підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому ухвала суду підлягає скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 382 - 384 ЦПК України, - 
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу Фермерського господарства «НАДІЯ», інтереси якого представляє адвокат Цехмістер Євгеній Володимирович – задовольнити. 
Ухвалу Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 01 липня 2025 року – скасувати.
Справу за позовом Фермерського господарства «Надія» до Олександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області, ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування – направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя О.Л. Дуковський 

Судді Л.М. Дьомич 
О.А. Письменний