Справа № 201/14240/25
Провадження № 2/201/1371/2026

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 березня 2026 року 
Соборний районний суд м. Дніпра у складі:
головуючого судді Батманової В.В.,
за участю секретаря судового засідання Головко А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Соборний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). про визнання батьківства, -

В С Т А Н О В И В:

До Соборного районного суду міста Дніпра 07.11.2025 надійшла позовна заява  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Соборний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). про визнання батьківства в якій позивач просив визнати його батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язати компетентний орган державної реєстрації актів цивільного стану внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини.
У позовній заяві та поданих матеріалах позивач зазначив, що зі відповідачкою перебував у тривалих фактичних сімейних відносинах, сторони вели спільне господарство, разом планували майбутнє та виховували спільну доньку - ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стосунки сторін мали характер цивільного шлюбу, були стабільними та тривалими.
У зв`язку з початком воєнних дій у 2022 році відповідачка, будучи вагітною, була вимушена виїхати до Федеративної Республіки Німеччина, де ІНФОРМАЦІЯ_3 народила дитину - ОСОБА_3 . Свідоцтво про народження дитини видане компетентним органом Німеччини, документ апостильовано та перекладено українською мовою. В актовому записі/свідоцтві про народження вказані лише відомості про матір - ОСОБА_2 , відомості про батька відсутні.
Позивач зазначив, що 01 вересня 2025 року за спільною згодою сторін проведено молекулярно-генетичне дослідження ДНК у ТОВ «МамаПапа», висновок № 49770, за результатами якого ймовірність батьківства позивача щодо дитини становить 99,99999 %, що підтверджує біологічне походження дитини від позивача.
У додаткових поясненнях позивач вказав, що встановлення батьківства в Україні необхідне для правової визначеності походження дитини, реалізації прав дитини та батька, а також для подальших реєстраційних дій у компетентних органах.
Представник позивача адвокат Садовський І.В. подав заяву про розгляд справи за відсутності Позивача та представника, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
З огляду на неявку Відповідача без поважних причин, відсутність відзиву та клопотань, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення за правилами ЦПК України.
Відповідач ОСОБА_2 у судові засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причин неявки суду не повідомила, відзиву чи заяв по суті справи не подала.
Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.
Факт народження дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 на території Федеративної Республіки Німеччина підтверджується свідоцтвом про народження, виданим компетентним органом Німеччини, яке апостильовано та перекладено. У відповідному документі зазначено матір дитини - ОСОБА_2 ; відомості про батька не внесені.
Факт проведення молекулярно-генетичного дослідження та його результат підтверджується висновком № 49770 від 01.09.2025, відповідно до якого ймовірність того, що ОСОБА_1 є біологічним батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , становить 99,99999 %.
Інші подані докази у сукупності узгоджуються між собою та підтверджують заявлені обставини.
Оцінивши зібрані у справі докази відповідно до ст. 76–81, 89 ЦПК України, суд дійшов таких висновків. 
Правове регулювання спірних відносин здійснюється, зокрема, положеннями Сімейного кодексу України щодо визначення походження дитини та встановлення батьківства у судовому порядку, а також нормами Цивільного процесуального кодексу України про доказування та ухвалення заочного рішення.
У спорах про визнання батьківства ключовим є встановлення походження дитини, що безпосередньо пов`язано з правами дитини та правом особи на повагу до приватного і сімейного життя.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що питання встановлення походження, зокрема батьківства, належить до сфери приватного життя та охоплюється гарантіями статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; держава зобов`язана забезпечити ефективні механізми встановлення походження дитини, а зволікання чи надмірні процесуальні бар`єри можуть порушувати права заявника та дитини. Такі підходи відображені, зокрема, у справі Mikuliж v. Croatia .
Верховний Суд у справах про визнання батьківства виходить із того, що молекулярно-генетична експертиза/ДНК-дослідження є найбільш переконливим та науково обґрунтованим доказом походження дитини, а суд має оцінювати такий доказ у сукупності з іншими обставинами, з урахуванням пріоритету інтересів дитини та необхідності правової визначеності її походження .
У даній справі висновок ДНК-дослідження містить надзвичайно високу ймовірність батьківства (99,99999 %), а інших доказів, які б спростовували біологічне походження дитини від позивача, матеріали справи не містять. Відповідачка своїм процесуальним правом подати відзив, надати заперечення, докази чи заяви по суті спору не скористалася. Тому суд доходить висновку, що вимога про визнання батьківства є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Разом з тим, у частині вимоги про зобов`язання внести зміни до актового запису про народження суд виходить з такого.
З наданих матеріалів убачається, що народження дитини зареєстроване компетентним органом Федеративної Республіки Німеччина, і саме там складено актовий запис (та видано свідоцтво). Доказів наявності складеного в Україні актового запису про народження цієї дитини, до якого могли б вноситися зміни у порядку, передбаченому законодавством України, суду не надано.
Суд враховує загальний підхід, що акт цивільного стану щодо факту народження підлягає державній реєстрації один раз компетентним органом, а внесення змін у національний реєстр можливе лише щодо запису, який існує в межах відповідної державної системи реєстрації. За відсутності складеного в Україні актового запису суд не може покласти на орган ДРАЦС обов`язок “внести зміни” до запису, якого фактично не існує у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян України.
Отже, у частині вимоги про зобов`язання органу державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису про народження суд виходить з того, що зі змісту наданих доказів убачається реєстрація народження дитини компетентним органом Федеративної Республіки Німеччина та видача відповідного свідоцтва про народження. Доказів існування складеного в Україні актового запису про народження цієї дитини, до якого могли б бути внесені зміни у порядку, визначеному законодавством України, матеріали справи не містять, а тому обраний позивачем спосіб захисту у цій частині не може бути реалізований у заявленій формі.
При цьому, суд бере до уваги, що позовна вимога про покладення на орган ДРАЦС обов`язку вчинити реєстраційні дії є також передчасною, оскільки позивачем не доведено факту порушення його права діями чи бездіяльністю відповідного органу: матеріали справи не містять доказів звернення позивача до органу ДРАЦС із заявою про вчинення реєстраційної дії та отримання відмови, а отже відсутні підстави вважати, що право позивача вже порушене саме цим органом. Судовий захист спрямований на відновлення порушеного права, тоді як “наперед” припускати майбутнє порушення та покладати обов`язок на суб`єкта владних повноважень без встановлення факту порушення/оспорювання - не відповідає завданню цивільного судочинства та критеріям належного способу захисту (статті 4, 5 ЦПК України, статті 15, 16 ЦК України).
Отримане Позивачем рішення про визнання батьківства є належною юридичною підставою для подальших дій, спрямованих на відображення відомостей про батька у документах дитини в порядку, визначеному застосовним правом відповідної держави (зокрема, щодо визнання/використання рішення в Німеччині та/або проведення необхідних реєстраційних процедур).
За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню: у частині визнання батьківства - задовольнити; у частині зобов`язання внести зміни до актового запису - відмовити.
Керуючись статтями 76–81, 89, 223, 280–283 ЦПК України, відповідними положеннями Сімейного кодексу України щодо встановлення батьківства, статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою ЄСПЛ, суд –

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Соборний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). про визнання батьківства - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (за матеріалами справи).
В задоволенні інших вимог – відмовити. 
Рішення суду відповідно до положень ст. 289 ЦПК України набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня проголошення заочного рішення. 
Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: В.В. Батманова