Справа № 542/267/26
Провадження № 3/542/111/26

П О С Т А Н О В А 
Іменем України

01 квітня 2026 року селище Нові Санжари
Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:
головуючої судді Кашуби М.І., 
за участю секретаря судового засідання Журавель О.В.,
розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Полтавській області про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , працюючого на посаді водія у ТОВ «Вигідна покупка»,
за статтею 124 КпАП України, –
в с т а н о в и в :
11.02.2026 зазначений адміністративний матеріал надійшов з Новосанжарського ВП №3 ГУНП в Полтавській області для розгляду по суті.
У протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 577228 від 28.01.2026 зазначено, що 28.01.2026 о 04:40 год в селищі Нові Санжари по вул. Геологічній, 2, водій ОСОБА_1 під час руху на автомобілі Mercedrs-Benz atego 1222 L не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не стежив за дорожньою обстановкою, щоб відповідно реагувати на її зміну у результаті чого на слизькій ділянці дороги втратив керування транспортним засобом та здійснив наїзд на заправочну колонку АЗС, чим порушив п. 12.1 Правил дорожнього руху. При ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками.
ОСОБА_1 подав до суду заперечення (пояснення) на протокол про адміністративне правопорушення від 28.01.2026, згідно з яким 28 січня 2026 року близько 04 год 40 хв сталася дорожньо-транспортна пригода поблизу селища Нові Санжари Полтавського району Полтавської області по вул. Геологічній, 2, за участю транспортного засобу: MERCEDES-BENZ ATEGO 12221, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, VIN НОМЕР_2 , водієм якого на той момент був він. Вказав, що під час руху за маршрутом Полтава — Дніпро, спостерігались складні погодні умови — ожеледиця, а дорожнє покриття перебувало у незадовільному стані. Тому, з огляду на небезпечні дорожні умови він прийняв рішення зупинитися на автозаправній станції. Однак, під час заїзду на прилеглу територію АЗС встановив, що дорожне покриття повністю вкрите льодом, у зв`язку з чим транспортний засіб втратив зчеплення з дорожнім покриттям. Також зазначив, що в`їзд на територію АЗС має уклін, що спричинило неконтрольований рух транспортного засобу вниз по схилу. Вказав, що ДТП сталася внаслідок об`єктивних факторів, а саме: наявності ожеледиці, неналежного утримання дорожнього покриття, відсутності протиожеледної обробки території АЗС. Тому вважає, що між його діями як водія та настанням дорожньо-транспортної пригоди відсутній причино-наслідковий зв`язок. Просив суд закрити провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Із наданих фотографій до заперечення (пояснення), зробленими ОСОБА_1 після ДТП вбачається, що на фото 1-3 зображено дорожнє асвальтне покриття території АЗС, на якому мається ожеледиця.
Крім того, судом також досліджено два відео з місця пригоди, надані ОСОБА_1 на окремому флеш носії. Із першого відеозапису вбачається, що заїзд на АЗС БВС в с. Лелюхівка Полтавського району Полтавської області і вся її територія, окрім брущатки під накриттям, вкрита товстим шаром льоду. Із другого відеозапису на місці пригоди, знятого після ДТП видно, що задня права частина автомобіля в`їхала в заправочну колонку АЗС та пересуватися по асвальтному покритті складно, адже не вживалися заходи щодо посипання піщано-сольовою сумішу, тощо.
В судовому засіданні 01.04.2026 ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та надав пояснення аналогічні, поданим до суду 24.03.2026. 
Його захисник- адвокат Кульбашева М.М. у судовому засіданні також зауважила, що дії водія ОСОБА_1 не були умисними та вважає, що між його діями як водія та настання ДТП відсутній причино-наслідковий зв`язок, а тому просила закрити справу щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.
Судом досліджено надану до протоколу про адміністративне правопорушення схему місця ДТП від 28.01.2026, на ній зазначено автомобіль, який був учасником ДТП, приміщення АЗС, напрямок руху авто, шлях заносу автомобіля, місце зіткнення, пошкоджену АЗК. У схемі маються відомості про те, що територія АЗС не посипана піщано-соляною сумішшю та мається суцільна ожеледиця. Було виявлено недоліки в утриманні вулично- шляхової мережі, а саме: на території АЗС не виявлено посипання та наявна ожеледиця (а.с. 9). 
У своїх письмових поясненнях, наданих ОСОБА_1 на місці ДТП, останній зазначив, що 28.01.2026 близько 04:00 год він на автомобілі MERCEDES-BENZ, державний номерний знак НОМЕР_3 виїхав із м. Полтави в напрямку м. Дніпро, рухаючись по автодорозі М-22 Полтава-Олександрія, близько 04:40 вирішив заїхати на АЗС БВС, яка знаходиться за адресою: селище Нові Санжари вул. Геологічна, 2 Полтавського району Полтавської області. Під час з`їзду з а/д М-22 на АЗС БВС, він зменшив швидкість. Так як з`їзд на АЗС має незначний спуск, він відразу відчув, що автомобіль втрачає керування на слизькій ділянці дороги, яка була гірша ніж а/д М - 22. Щоб хоч якось керувати автомобілем, він почав перемикати передачу з вищої на нижчу, але автомобіль був уже некерованим та кермо взагалі не реагувало на його керування. Внаслідок чого, автомобіль під його керуванням здійснив наїзд на автозаправну колонку АЗС БВС. Внаслідок ДТП автомобіль та автозаправна помпа зазнали механічних та матеріальних збитків. Свою вину у вчиненні ДТП не визнав.
Згідно з письмовими поясненнями ОСОБА_2 , 28.01.2026 близько 04:40 год, перебуваючи на своєму робочому місці в приміщенні АЗС за адресою: вул. Геологічна, 2, селище Нові Санжари Полтавського району Полтавської області, почула звук, характерний для зіткнення. Коли вийшла з приміщення - побачила вантажний автомобіль Мерседес Бенс, який здійснив наїзд на автозаправочну помпу, пошкодивши її.
Суд, оцінивши дані протоколу про адміністративне правопорушення, додані до нього документи, схему місця ДТП, усні та письмові пояснення ОСОБА_1 та його захисника, надані фото та відео, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог статті 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі статтею 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
17 липня 1997 року Верховна Рада України ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) є частиною національного законодавства України, і підлягає застосуванню нарівні з національним законодавством України.
Відповідно до ч. 1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні "кримінальному обвинуваченню" у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.
Відповідно до виписаних у статтях 254, 255 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння (діянь), яке (які) містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, є джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення.
З наведеного слідує, що протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення.
Постанова судді про притягнення до адміністративної відповідальності згідно зі статтею 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.
Згідно зі ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Тобто особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури.
Відповідно до частини 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016), суд, виходить з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Натомість, у відповідності до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.
Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.
При цьому стаття 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, в тому числі: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, його захисника, вивчивши протокол, дослідивши наявні належні та допустимі докази в справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 слід закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, враховуючи таке.
Пунктом 1.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (далі- ПДР, Правила дорожнього руху), що кореспондується з п. 1.9 ПДР на учасників дорожнього руху покладений обов`язок знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, за порушення цих Правил вони несуть відповідальність згідно з законодавством.
Згідно з п. 1.1 Правила дорожнього руху, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Відповідно до п. 1.4, 1.5 Правил дорожнього руху, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
У підпункті б) пункту 2.3 Правил дорожнього руху зазначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Відповідно до пункту 12.1 Правил дорожнього руху, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
При цьому ПДР не містять визначення поняття «безпека дорожнього руху». Таке визначення мається в наказі «Про затвердження Типового положення про Систему управління безпекою руху на автомобільному транспорті», в якому зазначено: «Безпека дорожнього руху це характеристика дорожнього руху, що визначається аварійністю». У свою чергу «аварійність це сукупність ДТП, здійснених учасниками дорожнього руху».
Диспозиція ст. 124 КУпАП передбачає відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Об`єктом цього адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та у сфері власності.
Об`єктивна сторона правопорушення виражається у порушенні учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна (матеріальний склад).
Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.
Таким чином, хоч ст. 124 КУпАП й не містить посилання на вчинення водієм саме: ДТП, для притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення п. 12.1 ПДР має бути наявним причинно-наслідковий зв`язок між його діями та нехтуванням правилами безпеки дорожнього руху.
Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначає, що суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП , може бути будь-яка особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин. При цьому пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна має бути наслідком порушення Правил дорожнього руху.
Отже, застосовуючи норми КК України за аналгією, під час розгляду адміністративного правопорушення предметом дослідження має бути питання наявності чи відсутності обов`язкового елементу об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, - причинного зв`язку між допущеними одним або декількома учасниками дорожнього руху порушеннями правил безпеки дорожнього руху, якщо такі мали місце, та наслідками.
До протоколу про адміністративне правопорушення додано схему місця ДТП.
У таблиці дорожніх умов у графі «стан покриття проїзної частини (сухе, мокре, ожеледиця, забруднене, засніжене, тощо)» поліцейським виділено слово «ожеледиця». Також вказано на наявність виявлених поліцейським недоліків в утриманні вулично- шляхової мереж, а саме: на території АЗС не виявлено посипання та наявна ожеледиця. 
У своїх письмових поясненнях, наданих водієм на місці ДТП, ОСОБА_1 пояснив, що рухаючись автодорогою М-22 вирішив заїхати на АЗС «БВС». Під час заїзду він зменшив швидкість руху. Оскільки заїзд на АЗС має спуск, він відразу відчув, що автомобіль втрачає керування на слизькій ділянці дороги.
З відеозаписів, які були надані стороною захисту до суду вбачається, як водієм ОСОБА_1 після дорожньо-транспортної пригоди було зафіксовано дорожню обстановку на території АЗС, а саме: продемонстровано на камеру та озвучено, що асфальтове покриття під шаром льоду. На відео видно, що територія АЗС була вкрита ожеледицею, не була очищена від льоду, не посипана протиковзкими сумішами. Крім того, на відео зафіксовано, що по території АЗС майже неможливо ступити ногами та рухатись по ній.
На фото, наданих ОСОБА_1 до суду також видно, що на місці пригоди на поверхні асфальтового покриття наявний шар льоду та відсутній протиожеледний посип.
Встановлено, що автором протоколу ОСОБА_1 ставиться в провину порушення ним п.12.1 Правил дорожнього руху, відповідно до якого водій під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
За таких умов, порушення вимог п.12.1 Правил дорожнього руху можливе лише за умов неврахування водієм дорожньої обстановки, особливостей вантажу та стану транспортного засобу під час обрання безпечної швидкості руху.
Пунктом 1.10 Правил дорожнього руху визначено, що дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом.
Дорожні умови - сукупність факторів, що характеризують (з урахуванням пори року, періоду доби, атмосферних явищ, освітленості дороги) видимість у напрямку руху, стан поверхні проїзної частини (чистота, рівність, шорсткість, зчеплення), а також її ширину, величину похилів на спусках і підйомах, віражів і заокруглень, наявність тротуарів або узбіч, засобів організації дорожнього руху та їх стан.
Стан покриття проїзної частини зазначається поліцейським в Таблиці дорожніх умов, яка в обов`язковому порядку заповнюється на схемі місця ДТП (пункт 4 розділу IX Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України 07.11.2015 №1395).
У цьому випадку схемою місця ДТП, а саме: таблицею дорожніх умов підтверджено, що на момент дорожньо- транспортної пригоди на проїжджій частині АЗС була суцільна ожеледиця.
Таким чином, факт наявності ожеледиці беззаперечно доведений дослідженими судом матеріалами, які є доказами у розумінні ст. 251 КУпАП. Такі докази зібрано уповноваженими особами у відповідності до положень статті 255 КУпАП.
Наявність льодового покриття підтверджується також фото та відео, які надані стороною захисту та досліджені в судовому засіданні.
Приписами частини 3 статті 12 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що посадові особи, які відповідають за експлуатацію та облаштування автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, мостів, шляхопроводів, інших споруд, зобов`язані: забезпечувати утримання їх у стані, що відповідає встановленим вимогам щодо забезпечення безпеки дорожнього руху; при виникненні умов, що створюють загрозу безпеці дорожнього руху, здійснювати заходи для своєчасної заборони або обмеження руху, а також відновлення безпечних умов для руху; у разі забруднення проїзної частини доріг, вулиць, залізничних переїздів невідкладно здійснювати заходи для їх очищення і своєчасного попередження учасників дорожнього руху про загрозу безпеці руху, що виникла; своєчасно виявляти перешкоди дорожньому руху та забезпечувати їх усунення, а у разі неможливості - невідкладно позначати дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами.
Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про дорожній рух», власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.
Відповідно до п.2.5 Розділу III Правил охорони праці на автомобільному транспорті, затверджених Наказом МНС України №964 від 09.07.2012, на території підприємства повинні бути проїзди для руху автомобілів і пішохідні доріжки, що мають тверде покриття. Влітку їх необхідно очищати від бруду, а взимку - від снігу і льоду, при ожеледиці посипати протиковзними сумішами.
У пункті 11 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року № 198 встановлено, що власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов`язані: своєчасно і якісно виконувати експлуатаційні роботи відповідно до технічних правил з дотриманням норм і стандартів з безпеки руху; постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити - невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух; вирішувати питання забезпечення експлуатації дорожніх об`єктів у надзвичайних ситуаціях, за несприятливих погодно-кліматичних умов, у разі деформації та пошкодження елементів дорожніх об`єктів, аварії на підземних комунікаціях і виникнення інших перешкод у дорожньому русі й разом із спеціалізованими службами організації дорожнього руху і за погодженням з Державтоінспекцією оперативно вносити зміни до порядку організації дорожнього руху; відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізних переїздів.
Основні вимоги пожежної безпеки, яких необхідно дотримуватися під час експлуатації об`єктів зберігання, транспортування та реалізації нафтопродуктів визначені Правилами пожежної безпеки для об`єктів зберігання, транспортування та реалізації нафтопродуктів, які затверджені наказом Міністерства палива та енергетики України 24.12.2008 N 658.
До об`єктів реалізації нафтопродуктів віднесено автозаправні станції (пункт 2 розділу І цих Правил).
У п.п. 3, 4 п.1 розділу ІІІ вказаних Правил зазначено, що для забезпечення безпечного проїзду всі дороги і проїзди на території підприємства утримуються справними, своєчасно ремонтуються, узимку очищуються від снігу, а в нічний час освітлюються. За справне утримання доріг, проїздів і під`їздів відповідальність несуть особи, призначені відповідним наказом по підприємству.
Отже, обов`язок щодо забезпечення утримання території АЗС у стані, що відповідає встановленим вимогам щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, здійснення заходів для своєчасної заборони або обмеження руху, здійснення заходів щодо очищення території, зокрема, вчинення протиожеледних заходів (прибирання снігу і льоду, посипання дорожнього полотна, тощо) покладається на суб`єктів господарювання, які експлуатують АЗС.
Про стан поверхні проїзної частини в ході руху водій сповіщається за допомогою попереджувальних знаків розділу 33 «;Дорожні знаки» Правил дорожнього руху, зокрема д.з. 1.37 «Дорожні роботи», 7.12 "Ожеледиця", 1.13 "Слизька дорога". За наявності таких дорожнього знаку можливо стверджувати, що водій попереджений про стан дорожнього покриття на його шляху руху.
Жодних попереджувальних знаків, які б інформували водіїв про загрозу безпеці руху, що виникла (наявність ожеледиці), на території АЗС розміщено не було.
Відповідно до пункту 2.7. Технічних правил ремонту і утримання вулиць та доріг населених пунктів, що затверджені наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунально господарства України 14.02.2012 № 54 (надалі Технічні правила), вказується що гранично допустиме в процесі експлуатації вулиць та доріг значення коефіцієнта зчеплення дорожнього покриття повинно бути не менше, ніж 0,4 середньої висоти виступів макрошорсткості покриття - не менше 0,45 мм.
Оскільки коефіцієнт зчеплення дорожнього покриття: для льоду дорівнює 0.1; для льоду зі снігом 0.15; для засніженої поверхні 0.2, то це означає, що територію автозаправочної станції для руху автомобілів не можна було експлуатувати.
Безпечна швидкість – це та швидкість, при якій водій може ефективно маневрувати транспортним засобом, контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах та своєчасно реагувати на зміни на дорозі, уникаючи можливих дорожньо-транспортних пригод.
Водій, знаючи обов`язки посадових осіб АЗС щодо належного утримання автомобільних доріг (території), на якій розташована АЗС, розраховує на те, що покриття (дороги) буде в належному стані.
Суд вважає, що водій ОСОБА_1 не міг передбачити, що в`їзд на територію АЗС та територія безпосередньо перед під`їздом до колонки АЗС будуть суцільно вкриті шаром льоду, через який навіть важко було ходити по території АЗС. Крім того, не можна залишати поза увагою й ту обставину, що в`їзд на територію АЗС має схил, який також повністю був покритий ожеледицею. 
Оскільки ділянка дороги на території АЗС була вкрита ожеледицею, яку візуально не можливо було виявити при заїзді на територію АЗС, у тому числі, у зв`язку з тим, що подія ДТП сталась у темну пору доби, у водія ОСОБА_1 , за відсутності попереджувальних знаків, не було можливості виявити небезпеку для руху.
При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів того, що водій перевищив швидкість руху, був неуважним, не міг вчасно оцінити дорожню обстановку. 
Автор протоколу, зазначивши, що водій не обрав безпечної швидкості руху, не вказав з якою саме швидкістю рухався водій та яка швидкість вантажного транспортного засобу була б безпечною у тих умовах та забезпечила б можливість уникнути ковзання автомобіля та ДТП, з урахуванням дорожніх умов на той час та рельєфу в`їзду на триторію АЗС, який влаштований на схилі та був повністю покритий шаром льоду, а також з урахуванням того, що і вся територія АЗС була суцільною ожеледицею, також з огляду на відсутність посипання дорожнього полотна та на відсутність вжиття будь- яких протиожеледних заходів на території АЗС. 
Таким чином, твердження автора протоколу про те, що водій ОСОБА_1 не обрав безпечної швидкості руху, не стежив за дорожньою обстановкою є припущенням, оскільки на підтвердження таких обставин не надано жодного належного та допустимого доказу. Сам факт зазначення працівником поліції про це у протоколі про адміністративне правопорушення без підтвердження відповідними доказами не є достатім для висновків про те, що у діях водія були невідповідності правилам дорожнього руху.
Отже, суд не може залишати поза увагою твердження водія ОСОБА_1 про те, що у зв`язку з незадовільними дорожніми умовами він не мав технічної можливості маневрувати транспортним засобом та контролювати свій транспортний засіб, зокрема, технічної можливості його зупинити та уникнути ДТП.
Слід враховувати, що при розгляді справ про порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, необхідно з`ясувати наявність причинного зв`язку між порушенням водієм ПДР та наслідками, що настали, а виходячи із сукупності всіх обставин, що належать до предмета доказування, з огляду на особливості складу правопорушення, передбаченого у ст. 124 КУпАП, оцінці підлягає наявність технічної можливості у водія уникнути наслідків адміністративного правопорушення та джерело створення аварійної ситуації.
Дослідивши надані докази суд дійшов висновку про те, що вони не є достатніми для однозначного висновку про наявність причинного зв`язку у діях водія ОСОБА_1 із наслідками, які настали, оскільки не виключається причинний зв`язок із незадовільним станом дороги, при цьому обов`язку водія щодо вжиття заходів для безпечного руху кореспондує обов`язок посадових осіб, які відповідають за експлуатацію дороги щодо утримання її у придатному до використання стані.
Отже, з точки зору достатності доказів, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять тієї сукупності доказів, яка б усунула обґрунтований сумнів щодо доведеності наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому суд визнає усі сумніви і припущення стосовно наявності в його діянні складу адміністративного правопорушення на користь ОСОБА_1 .
За таких обставин, у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували вину особи за стандартом «поза розумним сумнівом».
Як передбачено частиною третьою статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху мають права на безпечні умови дорожнього руху.
У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».
Відповідно до статті 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях, а усі припущення мають тлумачитись на користь такої особи.
Спрощений підхід до розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягують до адміністративної відповідальності, як і потерпілих, є неприпустимим (пункт 24 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року).
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Приймаючи рішення, суддя керується саме цим принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України». Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Як визначено статтею 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Таким чином, викладене вище надає обґрунтовані підстави дійти висновку про недоведеність матеріалами справи об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що вказує на відсутність в його діянні складу цього адміністративного правопорушення, оскільки у відповідності до вимог ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, у зв`язку з чим справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Керуючись статтею 7, статтею 124, пунктом 1 статті 247, статтями 251, 268, 277 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,-

п о с т а н о в и в :
Провадження у справі про адміністативне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі пункту 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Суддя Новосанжарського районного суду 
Полтавської області Кашуба М.І. 

Повний текст постанови проголошено о 16 год 30 хв 02 квітня 2026 року.