СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 квітня 2026 року Справа № 480/883/25
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Гелети С.М. за розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/883/25 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до військова частина НОМЕР_1 та, з урахуванням уточненої позовної заяви від 13.02.2025, просить суд:
- визнання протиправною бездіяльністю військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не виплаті ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_3 . У зв`язку із захворюванням, пов`язаним із захистом Батьківщини, звернувся з рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік. Не отримавши відповіді на свій рапорт та вважаючи таку бездіяльність протиправною, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
До суду від військової частини НОМЕР_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що позивач проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 , перебував на її грошовому забезпеченні, тому питання виплати матеріальної допомоги належить до компетенції командира саме цієї частини. Військова частина НОМЕР_2 не є належним відповідачем у даних правовідносинах. Виплата матеріальної допомоги здійснюється на підставі рапорту та наказу командира відповідно до наказу Міністерства оборони України №260. Тому вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню.
Від представника військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенню адміністративного позову, оскільки позивач, звернувшись з рапортом про виплату матеріальної допомоги, не надав документи, що підтверджують наявність передбачених законодавством підстав для отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. Зокрема, відсутні обставини, визначені дорученням Міністра оборони України від16.01.2024 №183/уд як підстави для такої виплати.
Крім того, довідка МСЕК була видана вже після звільнення позивача зі служби та не подавалась разом із рапортом, у зв`язку з чим не може вважатися належним доказом.
Відтак, відсутні підстави для виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду позовну заяву залишено без руху, недоліки позовної заяви позивачем усунуто. Відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилам спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Залучено до участі у дану справу в якості другого відповідача - військову частину НОМЕР_2 .
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд зазначає наступне.
З матеріалів справи вбачається та наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.12.2023 № 106 ( а.с. 59) підтверджується, що позивача зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 23.12.2025 на посаду навідника 5 зенітного кулеметного відділення 3 кулеметного взводу 3 зенітної кулеметної роти НОМЕР_4 НОМЕР_5 окремого зенітного кулеметного батальйону.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.09.2024 №276 позивача звільнено у відставку відповідно до пункту другої частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" з 27.09.2024 (а.с. 60).
Отримавши постанову 20 гарнізонної військо-лікарської комісії № 5750/с від 24.07.2024, у якій зазначено, що "Захворювання, ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини" (а.с 57), звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік у зв`язку із захворюванням, пов`язаного із захистом Батьківщини (а.с. 56).
Недотримавши відповіді на зазначений рапорт та вважаючи бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік у зв`язку із захворюванням, пов`язаного із захистом Батьківщини, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. 
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Частинами першої третьою статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.
Статтею 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" встановлено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Указом Президента України №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", в Україні із 24.02.2022 введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє станом на сьогодні.
Статтею 65 Конституції України передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно з частиною 2 статті 39 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон №2232-XII) громадяни України, які проходять базову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частиною третьою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 53 і частиною другою статті 57 Закону України "Про освіту", частиною другою статті 44, частиною першою статті 54 і частиною третьою статті 63 Закону України "Про фахову передвищу освіту", частиною другою статті 46 Закону України "Про вищу освіту".
Відповідно до пункту 2 розділу XXІІІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі Порядок № 260) грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки), або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.
Відповідно до пункту 6 розділу XXІІІ Порядку №260 розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань здійснюється відповідно до розділу XXIV Порядку № 260, пунктом 1 якого визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
Виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги (пункт 9 розділу XXIV Порядку № 260).
Військовослужбовцям, звільненим з військової служби, які мали право на грошову допомогу для оздоровлення та не отримали її протягом року, виплата цієї допомоги здійснюється на підставі наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, в якому оголошується про її виплату.
В даному випадку, матеріалами справи підтверджується, що позивачем подано рапорт від 12.08.2024 командиру ВЧ НОМЕР_6 про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення за 2024рік у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із захистом Батьківщини, отриманого при виконанні завдань під час воєнного стану (а.с.56).
До рапорту додано копія довідки ВЛК №5750/с від 24.07.2024 (а.с. 57), про зо зазначено у додатках до рапорту. 
Разом із тим, на рапорті від 12.08.2024 містяться резолюції керівництва від 15.08.2024 щодо опрацювання такого рапорту.
Відповідно до наказу ВЧ НОМЕР_6 №276 від 27.09.2024 позивача було звільнено з військової служби за станом здоров`я, в якому зазначено, що матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік не отримав (а.с.60).
Таким чином матеріалами справи не підтверджується, що рапорт позивача від 12.08.2024, поданий ОСОБА_1 під час проходження служби, взагалі відповідачем не розглянутий, рішення по рапорту не прийнято. Під час звільнення позивача з військової служби така виплата також не здійснена відповідачем.
Представник відповідача не навів жодних підстав та не надав жодних доказів правомірності вчинення бездіяльності відповідачем, яка полягає у не розгляді рапорту позивача від 12.08.2024 та не повідомив про результати розгляду вказаного рапорту позивача.
Посилання відповідача у відзиві на відсутність підстав для виплати, суд зазначає, що такі обставини не можуть бути прийняті судом до уваги, враховуючи те, що відповідач взагалі не розглянув відповідний рапорт позивача та не прийняв жодного вмотивованого рішення по суті рапорту.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
Щодо вимог позивача про зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік, суд відмовляє в їх задоволенні, як передбачено заявлених, враховуючи наступне.
Так, ключовим правовим питанням у справі, щодо якого фактично виник спір, є нерозгляд рапорту позивача про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік. 
Відповідно питання щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити матеріальну допомогу є похідними і повинні вирішуватись після вирішення питання про наявність відповідного права у позивача. Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити, як передчасно заявлені. У зв`язку із викладеним, у порядку адміністративного судочинства підлягають захисту лише порушені права. Суд позбавлений можливості задовольняти вимоги на майбутнє. 
Крім того, суд зазначає, що виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік, є виключно дискреційними повноваженнями відповідача при розгляді відповідної заяви та встановлення відповідачем права позивача на отримання такої виплати. Як зазначено вище судом, відповідачем взагалі не розглянув рапорт позивача від 12.08.2024.
Стосовно доводів відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з цим позовом суд зазначає.
Позивач звернувся до суду з даним позовом 31.01.2025, що підтверджується відтиском штемпеля АТ «Укрпошта» на конверті, в якому надійшла позовна заява. При цьому судом встановлено, що позивач вчиняв дії щодо досудового врегулювання спору, зокрема оскаржував бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду його рапорту про невиплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік шляхом подання скарги до Міністерства оборони України. Лише після отримання відповіді оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 02.12.2024 позивач звернувся до суду з цим позовом. За таких обставин суд дійшов висновку, що позивач не пропустив встановлений законом тримісячний строк звернення до суду.
Враховуючи викладене, суд з урахування ст. 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність відповідача у частині не розгляду рапорту позивача від 12.08.2024 про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік та зобов`язати відповідача розглянути по суті рапорт позивача від 12.08.2024 про нарахування та виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік та прийняте вмотивоване рішення за результатом розгляду рапорту.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд,
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії – задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не розгляді рапорту від 12.08.2024 про нарахування та виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (і.к. 26639219, АДРЕСА_1 ) розглянути рапорт від 12.08.2024 ОСОБА_1 (і.к. НОМЕР_7 , АДРЕСА_2 ) про нарахування та виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік та прийняте вмотивоване рішення за результатом розгляду рапорту.
В задоволенні інших вимог – відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   С.М. Гелета