ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 березня 2026 р. 	Справа № 520/8394/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: П`янової Я.В. , Перцової Т.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.06.2025 (суддя: Полях Н.А., м. Харків) по справі № 520/8394/25
за позовом ОСОБА_1 
до  ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 )   
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Госпітальної військово-лікарської комісії при Харківському військово-медичному клінічному центрі Державної прикордонної служби України (далі – Госпітальна ВЛК ХВМКЦ ДПС України, відповідач), в якому просив:
- визнати протиправними та скасувати дії (рішення) госпітальної ВЛК при Харківському військово-медичному клінічному центрі ДПСУ в частині винесення довідки (висновку) від 03.02.2025, якою позивача визнано придатним до проходження військової служби;
- зобов`язати госпітальну ВЛК при Харківському військово-медичному клінічному центрі ДПСУ провести повторний, повний і неупереджений медичний огляд (із залученням необхідних спеціалістів - травматолога, ортопеда, невролога, психолога) та призначенням відповідних обстежень (МРТ, розширена рентгенодіагностика, лабораторні аналізи) для визначення реального стану здоров`я та ступеня придатності до військової служби.
В обґрунтування позову послався на порушення відповідачем процедури проведення медичного огляду, визначеної Положенням про військово-лікарську експертизу, затвердженим Наказом МОУ від 14.08.2008 № 402 (далі - Положення № 402), зокрема вказав на непроведення низки обов`язкових консультацій фахівців (травматолога, ортопеда, невролога), які мають визначити чи є обмеження щодо несення подальшої служби. Також, зазначив про неповний збір анамнезу, неврахування скарг позивача та ігнорування минулих бойових травм, реабілітація після яких ще не завершилась, що в сукупності призвело до винесення незаконного висновку від 03.02.2025, яким ОСОБА_1 визнано придатним до проходження військової служби.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.06.2025 у справі №520/8394/25 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Госпітальної військової-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 (код ЄДРПОУ 20695033, пров. Інженерний, буд.7, м. Харків, 61165) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Визнано протиправною та скасовано постанову Гарнізонної військової-лікарської комісії при Харківському військово-медичному клінічному центрі Державної прикордонної служби України про придатність ОСОБА_1 до несення військової служби, оформленою довідкою від 03.02.2025 №668.
Зобов`язано Гарнізонну військової-лікарську комісію при Харківському військово-медичному клінічному центрі Державної прикордонної служби України повторно провести огляд (переогляд) ОСОБА_1 для визначення стану здоров`я та ступеня придатності до військової служби з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Харківського військово-медичного клінічного центру Державної прикордонної служби України (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) суму судового збору у розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень 60 копійок).
Відповідач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, неповне встановлення обставин справи на порушення норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.06.2025 у справі № 520/8394/25 повністю та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що судом першої інстанції помилково зроблено висновок про недотримання відповідачем вимог наказу МВС України від 06.06.2022 №355, оскільки порядок проведення військово-лікарськими комісіями Держприкордонслужби України медичного огляду військовослужбовців Держприкордонслужби, вказаним наказом не регламентується.
Наголосив, що судом першої інстанції не взято до уваги, що за направленням начальника органу Держприкордонслужби, де проходить службу позивач від 02.02.2025 №13/10667/25-Вн, гарнізонною ВЛК при відповідачі проведені медичний огляд, дослідження та обстеження позивача, останній здав аналізи. Крім обов`язкового медичного огляду хірургом, терапевтом, невропатологом, офтальмологом та отоларингологом, як встановлено пунктом 8 глави 4 розділу ІІІ Положення про проходження медичного огляду у Державній прикордонній службі України», затверджене наказом Міністерства внутрішніх справ України 25.06.2024 №441, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.07.2024 за №1089/42434 (далі - Положення № 411), гарнізонною ВЛК проведено медичний огляд позивача дерматовенерологом, психіатром, стоматологом, що підтверджується карткою обстеження та медичного огляду позивача. Крім здачі позивачем обов`язкових загальних аналізів крові, сечі та проведення обов`язкового ЕКГ-дослідження та рентгенологічне обстеження органів грудної клітки, як встановлено пунктом 9 глави 4 розділу ІІІ Положення № 411, позивачем додатково зданий біохімічний аналіз крові та проведено рентгенологічного обстеження хребта.
Повідомив, що з урахуванням актуальних результатів медичного огляду позивача і результатів досліджень, проведених гарнізонною ВЛК, а також з урахуванням наданих позивачем медичних документів, медичні показання для додаткового обстеження позивача, в тому числі, для призначення та проведення обстеження позивача травматологом, ортопедом та психологом, які не є обов`язковими, у лікарів гарнізонної ВЛК при відповідачі були відсутні. 
Заперечував доводи позивача щодо непроведення обстеження ОСОБА_1 неврологом, оскільки згідно відомостей картки обстеження та медичного огляду медичний огляд позивача проведено лікарем-невропатологом гарнізонної ВЛК проведено 03.02.2025.
Зазначив про відсутність підстав для призначення позивачу МРТ чи розширеної рентгендіагностики, оскільки актуальні результати медичного огляду позивача і результати досліджень проведених гарнізонною ВЛК, в тому числі висновку лікаря-рентгенолога №1344, вказують на відсутність необхідності додаткового обстеження.
Стверджував, що відповідачем було надано належну оцінку стану здоров`я позивача на час фактичного огляду і обґрунтовано та правомірно винесено постанову про придатність останнього до несення військової служби, оформленою довідкою гарнізонної ВЛК від 03.02.2025 №668, відтак, підстави для проведення повторного медичного огляду позивача з метою визначення ступеня придатності позивача до військової служби, відсутні.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач з березня 2022 року перебував на військовій службі у підрозділах Державної прикордонної служби України, був призваний на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII у зв`язку з мобілізацією.
У період служби виконував обов`язки інспектора прикордонної служби вищої категорії.
02 липня 2024 року позивач отримав бойове поранення внаслідок скиду боєприпасу з безпілотного літального апарата (БПЛА), що призвело до вибухової травми з осколковим ураженням м`яких тканин правої сідничної області та промежини. Факт поранення і його бойовий характер підтверджено довідкою про обставини травми, виданою НОМЕР_4 прикордонним загоном Держприкордонслужби.
Позивач в адміністративному позові посилається на те, що йому було проведено хірургічну обробку рани та видалення уламка, після чого залишилися рубці, порушення функцій руху й ризик загострень за умови значних фізичних навантажень.
Гарнізонною військовою-лікарською комісією при ХВМКЦ ДПС України було винесено постанову про придатність позивача до несення військової служби, оформленою довідкою гарнізонної ВЛК від 03.02.2025 № 668.
Позивач, не погодившись з прийнятим відповідачем рішенням, вважаючи його необґрунтованим, оскільки під час роботи ВЛК не було проведено повного, всебічного обстеження із залученням вузькопрофільних спеціалістів (невролог, травматолог, ортопед, психолог) та не враховано всі наслідки бойового поранення, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з недоведення відповідачем факту врахування під час проходження ВЛК скарг позивача, а також відсутності доказів на підтвердження проведення обстеження ОСОБА_1 такими спеціалістами як травматолог, ортопед та невролог, та проведення додаткових інструментальних досліджень позивача, таких як МРТ чи розширеної рентгенодіагностики, для визначення реального ступеня ушкоджень, з урахуванням скарг на стан здоров`я, викладених позивачем.
З метою ефективного захисту прав позивача суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання відповідача повторно провести медичний огляд позивача для визначення стану здоров`я та ступеня придатності до військової служби з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Завданням адміністративного судочинства в силу частини першої статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з вимогами частини першої статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Суб`єктом владних повноважень на підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України є орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Відповідно до статті 1 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" від 19.11.1992 р. № 2801-XII (далі - Закон № 2801-XII), законодавство України про охорону здоров`я базується на Конституції України і складається з цих Основ та інших прийнятих відповідно до них актів законодавства, що регулюють суспільні відносини у сфері охорони здоров`я.
Так, статтею 70 Закону № 2801-XII визначено, що військово-лікарська експертиза визначає придатність до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, встановлює причинний зв`язок захворювань, поранень і травм з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 р. № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ).
Частиною третьою статті 1 вказаного Закону передбачено, що військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Відповідно до частини 3 статтею 1 даного Закону №2232, військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Відповідно до абз. 3 ч. 5 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України.
Так, порядок проведення військово-лікарськими комісіями (далі - ВЛК) Державної прикордонної служби України (далі - Держприкордонслужба) медичного огляду громадян призовного віку; військовозобов`язаних, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військових навчальних закладах (далі - ВВНЗ); військовослужбовців Держприкордонслужби та членів їхніх сімей; осіб, звільнених з військової служби Держприкордонслужби та військових частин прикордонних військ СРСР та їх органів управління, дислокованих на території України; військовослужбовців Держприкордонслужби та працівників Держприкордонслужби, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами I, II груп патогенності; військовослужбовців Держприкордонслужби, які проходять військову службу на кораблях, катерах та суднах забезпечення Морської охорони Держприкордонслужби; льотного складу та авіаційного персоналу Держприкордонслужби, з метою визначення їх придатності за станом здоров`я до військової служби (роботи за фахом), встановлення причинного зв`язку захворювання, травми (поранення, контузії, каліцтва) з проходженням військової служби та встановлення причинного зв`язку, захворювання, травми (поранення, контузії, каліцтва), які призвели до смерті військовослужбовців Держприкордонслужби - врегульовано Положенням №441.
Згідно з пунктом 2 розділу І Положення №441, медичний огляд - огляд, який проводять ВЛК, ЛЛК Держприкордонслужби, включає вивчення та оцінку стану здоров`я та фізичного розвитку особи на момент огляду з метою визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за відповідним рівнем освіти та військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з прийняттям письмової постанови. Придатність до військової служби - стан здоров`я та фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, посадовими інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності в Держприкордонслужбі в мирний час та особливий період.
Пунктом 3 розділу І Положення №441 передбачено, що з метою проведення медичного огляду в Держприкордонслужбі утворюються:
- постійно діючі ВЛК, ЛЛК;
- тимчасово діючі ВЛК - для медичного огляду кандидатів на навчання у ВВНЗ, кандидатів на військову службу за контрактом.
Згідно пп. 1 п. 4 розділу І Положення №441 до постійно діючих ВЛК відносяться госпітальні (гарнізонні) ВЛК, які утворюються:
- госпітальна ВЛК - у закладах охорони здоров`я Держприкордонслужби. За клінічними профілями в закладах охорони здоров`я Держприкордонслужби може бути створено декілька госпітальних ВЛК;
- гарнізонна ВЛК - при клініках амбулаторно-поліклінічної допомоги, поліклініках закладів охорони здоров`я (органів) Держприкордонслужби.
На госпітальну (гарнізонну) ВЛК покладаються:
- проведення медичного огляду, контрольного та повторного медичних оглядів осіб, зазначених у пункті 1 розділу І цього Положення;
- проведення медичного огляду водолазів;
- ведення книги протоколів засідань ВЛК, ЛЛК (додаток 4) та здавання її в архів;
- контроль за повнотою та якістю проведення медичного огляду осіб, зазначених у пункті 1 розділу І цього Положення, строком проведення медичного огляду;
- проведення разом із медичними спеціалістами військово-медичних клінічних центрів (клінічних госпіталів) та начальниками служб охорони здоров`я органів Держприкордонслужби, що перебувають у зоні відповідальності закладу охорони здоров`я Держприкордонслужби, аналізу визнання військовослужбовців Держприкордонслужби непридатними до військової служби, розробка пропозицій щодо поліпшення стану здоров`я військовослужбовців Держприкордонслужби, їх узагальнення та надання до ЦВЛК.
Госпітальна (гарнізонна) ВЛК має право:
- приймати постанови відповідно до цього Положення;
- за погодженням з керівниками органів Держприкордонслужби залучати до роботи на правах членів ВЛК медичних фахівців інших закладів охорони здоров`я (за згодою).
Згідно з п.п. 1, 2 п. 1 розділу ІІ Положення №441, медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку осіб на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням постанови. Під придатністю до військової служби в цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати службові обов`язки з конкретної військової спеціальності, у мирний час та під час дії особливого періоду. При встановленні діагнозу враховуються актуальні результати фізикального обстеження та спеціальних досліджень. Якщо дані попередньої медичної документації не співпадають з результатами медичного огляду, проводиться спільний огляд (консиліум) за участі провідних (головних) медичних фахівців, під час якого може прийматися рішення про неврахування контраверсійних результатів попередніх досліджень (документів, виписок, заключень тощо) та госпіталізацій при винесенні експертного рішення.
Лікарі під час проведення медичного огляду ознайомлюються з медичними записами в електронній системі охорони здоров`я, що характеризують стан здоров`я військовослужбовця Держприкордонслужби, та з іншими медичними документами, які надає військовослужбовець Держприкордонслужби, а також вносять відповідні медичні записи до електронної системи охорони здоров`я, у порядку, визначеному законодавством.
Медичний огляд проводиться з метою визначення придатності:
- кандидатів до військової служби за контрактом;
- кандидатів до участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки у складі національного контингенту та національного персоналу;
- військовослужбовців Держприкордонслужби до військової служби;
- військовослужбовців Держприкордонслужби до військової служби за військовою спеціальністю;
- кандидатів на навчання у ВВНЗ;
- військовослужбовців, працівників Держприкордонслужби для роботи з ДІВ, джерелами ЕМП, ЛВ, мікроорганізмами I, II груп патогенності;
- військовослужбовців Держприкордонслужби до проходження служби на кораблях, катерах та суднах забезпечення Морської охорони Держприкордонслужби;
а також з метою визначення:
- можливості проходження військової служби військовослужбовцями Держприкордонслужби та проживання членів їх сімей за кордоном;
- необхідності тривалого спеціалізованого лікування, медичного спостереження за членами сімей військовослужбовців Держприкордонслужби, транспортабельності їх за станом здоров`я;
- потреби у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва);
- потреби в тривалому лікуванні.
Постанови ВЛК, ЛЛК приймаються на підставі Розкладу хвороб, станів, фізичних вад та пояснення щодо застосування статей, що визначають ступінь придатності до військової служби (додаток 5) (далі - Розклад хвороб), таблиць додаткових вимог до стану здоров`я (додаток 6) (далі - ТДВ). Розклад хвороб розроблено відповідно до вимог Міжнародної статистичної класифікації хвороб та споріднених проблем охорони здоров`я десятого перегляду (далі - МКХ-10).
Згідно з п.2 глави 11 розділу Положення №441, рішення ВЛК, дії (бездіяльність) ВЛК органів Держприкордонслужби оскаржуються в ЦВЛК або судовому порядку.
Відповідно до п. 4 Розділу ІІІ Положення №441, на осіб, які проходять медичний огляд амбулаторно, заводиться картка обстеження та медичного огляду (додаток 15), при стаціонарному огляді - медична карта стаціонарного хворого.
Медичний огляд військовослужбовців Держприкордонслужби обов`язково проводиться хірургом, терапевтом, невропатологом, офтальмологом, отоларингологом, гінекологом (для жінок), а за медичних показань - лікарями інших спеціальностей.
Обов`язково здаються загальні аналізи крові та сечі, проводяться ЕКГ-дослідження, рентгенологічне обстеження органів грудної клітки; потребу в додатковому обстеженні визначають лікарі за медичними показаннями.
З аналізу наведених норм слідує, що Положенням №441 чітко регламентовано обов`язковий перелік лікарів, які мають провести огляд військовослужбовця з метою визначення ступеню придатності особи до військової служби.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що за направленням від 02.02.22025 №13/10667/25-Вн 03.02.2025 проведено медичний огляд ОСОБА_1 Госпітальною ВЛК ХВМКЦ ДПС України.
Як убачається з матеріалів справи, а саме картки обстеження та медичного огляду позивачу проведено наступні дослідження: загальний аналіз крові, біохімічний аналіз крові, аналіз сечі загальний, флюорографія органів грудної клітки, ЕКГ.
Також, відповідно до картки обстеження та медичного огляду 03.02.2025, проведено медичне обстеження терапевта, хірурга, невропатолога, окуліста, отоларинголога, дерматовенеролога, психіатра і стоматолога.
Відповідно до п. 12 вказаної картки обстеження, придатний до військової служби.
Після проведення обстеження позивачу видано довідку №668, відповідно до якої відповідач виніс наступний діагноз: «Залишкові явища вибухової травми 02.07.2024 - вогнепального осколкового сліпого поранення м`яких тканин правої сідниці та операції: (02.07.2024) - ПХО ран, видалення металевого уламка у вигляді зміцнілого післяопераційного рубця, без порушення функцій. 
Травма (поранення), ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини: довідка про обставини травми (поранення) №13/344/24-Вн. 
Вертеброгенна торакалгія, фаза ремісії. Обмежений міжхребцевий остеохондроз грудного, поперекового відділів хребта, з незначним порушенням функцій. Неповна блокада правої ніжки пучка Гіса. Карієс 37, 46 зубів. Ускладнений карієс 16, 36 зубів.
Захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби. На підставі статей 23 в, 64 в, 38 в графи ІІ Розкладу хвороб, станів, фізичних вад та пояснення щодо застосування статей, що визначають ступінь придатності до військової служби: Придатний до військової служби.»
Колегія суддів критично ставиться до доводів позивача про непроведення відповідачем огляду травматологом, неврологом та ортопедом, оскільки травматолог та ортопед згідно з Положенням № 441 не є обов`язковими фахівцями, які залучаються до медичного огляду, а карткою обстеження та медичного огляду позивача підтверджується проходження ОСОБА_1 лікаря-невропатолога. Крім того, з матеріалів справи слідує, що медичний огляд позивача був проведений всіма обов`язковими лікарями, передбаченими п. 4 Розділу ІІІ Положення №441.
Також, колегія суддів відхиляє твердження позивача про неврахування відповідачем довідки про бойове поранення під час винесення спірної постанови, оскільки зі змісту останньої прямо слідує, що гарнізонна ВЛК посилалась на довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 13.07.2024 №13/344/24-Вн, при прийнятті постанови, оформленою довідкою гарнізонної ВЛК №668 від 03.02.2025.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що Положенням №441 не передбачено проведення обов`язкового МРТ чи розширеної рентген діагностики при медичному огляді, а його доцільність визначається лікарями у кожному конкретному випадку та відноситься до дискреційних повноважень відповідача.
Крім того, колегія суддів вважає недоцільним посилання позивача на Положення № 402, оскільки ним врегульовано проходження ВЛК військовослужбовцями Збройних Сил України, в той час, як у спірному випадку позивач був військовослужбовцем Державної прикордонної служби України, а тому проходження медичного огляду регламентовано Положенням № 441. 
Таким чином, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, гарнізонною ВЛК у відповідності до вимог Положення №441 здійснено медичний огляд ОСОБА_1 на предмет визначення придатності його до військової служби.
У цьому контексті варто звернути увагу на постанову від 10 лютого 2022 року у справі № 160/7153/20, у якій Верховний Суд наголосив, що перевірка правильності прийнятого військово-лікарською комісією рішення виключно за медичними показниками не входить до компетенції адміністративного суду.
Адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною другою статті 2 КАС України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 12 лютого 2021 року у справі № 820/5570/16, від 12 червня 2020 року у справі № 810/5009/18 про те, що надання оцінки діагнозу позивача на предмет того, чи підпадає він під дію статей розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби виходить за межі судового розгляду суду касаційної інстанції.
Дискреційні повноваження - це повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким. З огляду на положення статті 2 КАС України щодо компетенції адміністративного суду останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Отже, питання визначення наявності або відсутності певного діагнозу у позивача та його придатності (непридатності) до військової служби за результатами медичного обстеження є дискреційними повноваженнями ВЛК, а тому суд не вправі перебирати на себе повноваження цього органу.
Розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень ВЛК, суд вправі перевірити їх законність лише в межах дотримання процедури прийняття таких. Однак суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки суд не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку ВЛК виходить за межі необхідності дослідження в контексті застосування норм матеріального права.
У постанові від 10 лютого 2022 року у справі № 160/7153/20 Верховний Суд наголосив, що перевірка правильності прийнятого військово-лікарською комісією рішення виключно за медичними показниками не входить до компетенції адміністративного суду.
Адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною другою статті 2 КАС України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 12 лютого 2021 року у справі № 820/5570/16 від 12 червня 2020 року у справі № 810/5009/18 про те, що надання оцінки діагнозу позивача на предмет того, чи підпадає він під дію статей розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби виходить за межі судового розгляду суду касаційної інстанції.
З огляду на вказане, колегія суддів констатує, що при дослідженні дотримання процедури прийняття спірної довідки відповідачем судом не встановлено порушень вимог Положення №441.
Разом з цим, суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги залишив поза увагою наявні в матеріалах справи докази, які спростовують доводи позивача про порушення відповідачем процедури проведення медичного огляду.
Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п. 58), суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи не повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, однак зроблені судом першої інстанції висновки не відповідають фактичним обставинам справи, тому рішення суду першої інстанції у даній справі про часткове задоволення позову підлягає скасуванню.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно з п. 1, п. 4 ст. 317 КАС України, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.06.2025 у справі №520/8394/25 підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.
Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) - задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.06.2025 по справі № 520/8394/25 - скасувати.
Прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Госпітальної військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	С.П. Жигилій 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Я.В. П`янова   Т.С. Перцова