КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №375/673/24        Головуючий у суді І інстанції: Штифорук О.В.
провадження №22-ц/824/7282/2026  Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Головуючого судді: Сушко Л.П.,
суддів: Болотова Є.В., Музичко С.Г.,
секретар судового засідання: Янчук І.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Семенчук Юлії Миколаївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 19 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року позивач звернувся до Рокитнянського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
Позовна заява обгрунтована тим, що позивач ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 . Він не був позбавлений батьківських прав та не ухилявся від виконання обов?язків щодо свого сина. Він є непрацюючим пенсіонером похилого віку, 75 років, має ряд захворювань. Його дохід складає лише пенсія, яка не дозволяє забезпечити належне лікування, оздоровлення, харчування, проживання. Відповідач є його сином, може надавати йому допомогу, але ухиляється від свого обов?язку. Позивач є непрацездатним, отримує пенсію, більшу частину з якої витрачає на придбання продуктів харчування, ліків і оплату комунальних послуг. Коштів, необхідних для забезпечення його життєдіяльності не вистачає, а тому зважаючи на скрутне матеріальне становище потребує матеріальної допомоги, яку має можливість надавати його повнолітній син. На сьогоднішній день син, тільки інколи матеріально допомагає, хоча дохід дозволяє йому стабільно допомагати непрацездатному батьку. Син працює юристом у компанії АЗК «SOCAR Energy» та отримує достатню заробітну плату для того, щоб забезпечити себе та платити аліменти позивачу, своєму непрацездатному батьку. Має відстрочку від мобілізації (заброньований роботодавцем), а відтак має гарантії отримання ним постійного, стабільного доходу за місцем роботи.
Позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на його утримання у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно і довічно.
Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 19 грудня 2025 року відмовлено у задоволенні позову.
Не погодившись з вказаним рішення суду першої інстанції, адвокат Семенчук Ю.М., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що в оскаржуваному судовому рішенні зазначено, що позивачем не надано належних, переконливих, достовірних доказів про стан здоров`я позивача, а звернення до лікарів не свідчить про важкий стан здоров`я та щомісячний розмір понесених ним витрат на лікування, з чим категорично не можна погодитись. Однак такі висновки суду є помилковими, оскільки у матеріалах справи містяться квитанції на придбання ліків та висновки лікарів про встановлення ОСОБА_1 наступних діагнозів: тяжкого депресивного епізоду без психотичних симптомів (висновок № 31 від 12.06.2023 року, огляд лікаря психіатра від 29.07.2024 року); гіпертонічної енцефалопатії (огляд лікаря невролога від 29.07.2024 року); хронічної ішемічної хвороби серця (огляд лікаря кардіолога від 29.07.2024 року).
Представник позивача вказувала, що наявність у 75-річного позивача сукупності захворювань, зокрема і хронічного, сама по собі вже має розцінюватися як об`єктивна пожиттєва потреба у додаткових витратах на лікування та догляд.
Висновок суду першої інстанції про те, що придбання лікарських засобів до формального огляду лікарем виключає потребу в матеріальній допомозі, є безпідставним, оскільки не враховує того, що хронічні захворювання не виникають раптово з моменту огляду лікаря, а придбання лікарських засобів до конкретної дати прийому не заборонене законом та не спростовує факту реальності їх понесення.
Вважає, що і квитанції з аптек, і висновки лікарів є належними доказами на підтвердження стану здоров`я позивача, які були необґрунтовано відхилені судом внаслідок застосування надмірного формалізму.
Також судом першої інстанції не враховано як докази рахунки за сплату комунальних послуг, оскільки вони не підтверджують витрати на утримання та лікування саме ОСОБА_1 .. Однак, на думку представника позивача, у справах про стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків такі документи мають братися до уваги.
Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги щодо наявності у позивача іншого сина, представник позивача зазначала, що він на теперішній час не має доходу та об`єктивно не спроможний утримувати батька, що підтверджується довідкою за формою ОК-5, наявною в матеріалах справи, у зв`язку з чим сама по собі наявність у позивача ще однієї повнолітньої дитини не може бути підставою для відмови у задоволенні позову.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
30 березня 2026 року до Київського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_4 , яка повідомила суд апеляційної інстанції про настпуне.
Так, ОСОБА_4 зазначила, що вона не є учасником даної справи № 375/673/24, однак рішення у ній може вплинути на її права, так як відповідач ОСОБА_2 є платником аліментів на її користь на утримання двох неповнолітніх дітей на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07.11.2024 року у справі № 754/4109/24. ОСОБА_2 з 2024 року намагається мінімізувати розмір аліментів різними способами, зокрема, зазначав неодноразово у поданих ним документах, що він нібито утримує своїх батьків, а також звертався до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою для зменшення аліментів з 1/3 частин до 1/5 частини, однак ці доводи скдами не прийняті до уваги.
ОСОБА_4 вважає, що позовна заява у справі № 375/673/24 має штучний характер і подана з метою використання рішення суду про стягнення аліментів на непрацездатного батька для зменшення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.
Також зазначала, що позивач (батько) перебуває у шлюбі з ОСОБА_5 (матір`ю відповідача), яка до теперішнього часу працює у школі, а також отримуу пенсію. При цьому в матеріалах справи відсутні довідки про доходи матері, що свідчить про умисне приховування інформації про дійсні доходи родини. Це може свідчити про те, що пенсія матері не є мінімальною.
З урахуванням викладеного, ОСОБА_4 просила суд апеляційної інстанції врахувати при розгляді справи інформацію, зазначену у цій заяві та доданих до неї документах.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Вирішуючи даний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що не було надано до суду жодних доказів, що позивач має скрутне матеріальне становище, а інших переконливих доказів, які підтверджували б викладені обставини позивачем, до суду не надано. Таким чином факт потреби матеріальної допомоги позивачем не доведено, що виключає можливість застосування ч.1 ст. 202 СК України та обов`язок відповідача утримувати свого непрацездатного батька.
Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону. 
Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.
Потреба у матеріальній допомозі визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального стану батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо.
За змістом статті 202 СК України необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав: непрацездатність батьків і потреба у матеріальній допомозі.
Відповідно до ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.
Встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 .
Відповідно до довідки про доходи №1739797757721715 ОСОБА_1 отримує пенсію щомісяця з березня 2024 року у розмірі 8 706, 44 грн.
Як доказ на підтвердження про скрутне матеріальне становище позивачем надано рахунки за сплату комунальних послуг (а.с. 18-53), а також копії квитанції з аптек на підтвердження витрат щодо придбання ліків (а.с. 54-58).
Згідно висновку №31 від 12.06.2023 року ОСОБА_1 має захворювання F32.2 тяжкий депресивний епізод без психотичних симптомів.
Згідно огляду лікаря психіатра 29.07.2024 року діагноз підтверджується F32.2 тяжкий депресивний епізод без психотичних симптомів та виписано призначення (а.с. 60).
Згідно огляду лікаря невролога 29.07.2024 року поставлено діагноз: І67.4 - Гіпертонічна енцефалопаті та виписано призначення (а.с. 61).
Згідно огляду лікаря кардіолога 29.07.2024 року поставлено діагноз: І25.9 - Хронічна ішемічна хвороба серця, неуточнена та виписано призначення (а.с. 62).
Крім того, ОСОБА_1 у позовній заяві зазначає, що проживає з дружиною, яка є також пенсіонерка та отримує мінімальну пенсію. 
Позивач зазначав, що має також іншого сина ОСОБА_3 , проте він зареєстрований як безробітній.
Згідно форми ОК-5 ОСОБА_3 за 2024 рік отримав заробіток у розмірі 70187,07 грн, та на дату подачі позовної заяви ОСОБА_1 отримував дохід (а.с. 118-120).
Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 20 лютого 2025 року залучено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як третю особу, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька (а..с 116).
Відповідно до довідки № 2 від 19.02.2025 року видана ОСОБА_2 працює в ТОВ «СОКАР ЕНЕРДЖІ УКРАЇНА» з 01.12.2010 року та займає посаду начальника управління. Дохід за період 01.05.2024 рік по 31.01.2025 рік складає 845 533,63 грн (а.с. 100, 108).
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, дійшов правильного висновку, що позивачем не надано доказів та не доведено, що обов`язок по його матеріальному утриманні слід покласти на відповідача.
Позивачем не надано розрахунків, скільки саме він потребує матеріальної допомоги, скільки ліків необхідно купувати в місяць і на яку суму, призначення лікарів та строки проходження відповідних лікувань.
Надані позивачем висновки лікарів, були проведені на час розгляду справи в суді першої інстанції, момент подачі позовної заяви жодних призначень лікарів та часу лікування позивачем не зазначалось та не подавалось.
Також позивачем не надано доказів сукупного доходу сім`ї, адже останній перебуває в шлюбі, і один із подружжя також має право на отримання аліментів.
З урахуванням викладеного вбачається, що матеріальне становище позивача ОСОБА_1 є цілком достатнім для забезпечення основних потреб, і матеріальної допомоги від сина ОСОБА_2 він не потребує.
Як встановлено з матеріалів справи, позивач має самостійний дохід у вигляді пенсії в розмірі у розмірі 8706, 44 грн з березня 2024 року, що забезпечує його прожитковий мінімум, встановлений законом на 2024 рік (на момент звернення з позовною заявою).
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що позивач не долучив до матеріалів справи відомостей про відсутність у нього доходів, окрім пенсії за віком, та відсутності у його власності майна, що може приносити дохід. Також, не надано доказів вже понесених чи таких, що мають бути понесені витрат на лікування, із яких вбачається недостатність наявного фінансового забезпечення ОСОБА_1 чи необхідність у додатковій матеріальній допомозі.
Доводи апеляційної скарги про те, що розмір отримуваної позивачем пенсії не дозволяє йому забезпечити собі гідне існування, а визначений розмір пенсії, який є вищим від прожиткового мінімуму, не забезпечує всіх потреб позивача, суд апеляційної інстанції відхиляє як безпідставні.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що надані фіскальні чеки з аптечних установ не дають підстав вважати, що медичні засоби були придбані позивачем за призначенням лікарів, оскільки ліки вказані в фіскальних чеках, є іншими, ніж ті, що зазначені в рекомендаціях лікаря, зокрема лікаря кардіолога (а.с. 62). 
Крім того, з огляду на те, що в Україні діє програма «Доступні ліки» для зменшення фінансового навантаження на пацієнтів та збільшення доступності ліків, завдяки якій люди з хронічними захворюваннями мають змогу отримувати необхідні препарати безоплатно або з частковою доплатою, та оскільки позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження того, що вона постійно купує дороговартісні ліки, колегія суддів вважає, що позивач не довів вказану обставину на підтвердження потреби в матеріальній допомозі.
Водночас суд першої інстанції вірно врахував, що згідно квитанцій, наданих позивачем, ліки купувались до моменту огляду у лікарів та призначення йому певного переліку ліків.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивач має хронічні захворювання та потребує кошти на дороговартісні обстеження та лікування, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки суд взявши до уваги надані позивачем відомості про його стан здоров`я, не знайшли відповідного підтвердження щодо здійснення витрат на лікування, які перевищують дохід позивача, що ставило б його у скрутне матеріальне становище.
Посилання позивача в апеляційній скарзі на сплату комунальних послуг, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі обставини не зумовлює виникнення у відповідача обов`язку надання йому утримання та не свідчить про наявність потреби в отриманні матеріальної допомоги.
Крім того, слід зазначити, що при визначенні розміру аліментів суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів. Позивач, ставлячи питання про стягнення з відповідача ОСОБА_2 аліментів на утримання позивача в розмірі 1/4 частини від його доходів, позивач не заявив позовних вимог про стягнення аліментів на свою користь відносно іншого повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Доводи апеляційної скарги про те, що у сина ОСОБА_3 дохід значно менший за дохід відповідача ОСОБА_2 , а тому позов про стягнення аліментів пред`явлений саме до нього, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки різниця у доходу обох синів не позбавляє їх обов`язку для матеріальному утриманні батька, за доведеності таких обставин.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Семенчук Юлії Миколаївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 19 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено «14» квітня 2026 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Є.В. Болотов

С.Г. Музичко