ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
05 березня 2026 року справа №200/3909/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Геращенко І.В., Казначеєва Е.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 липня 2025 року у справі № 200/3909/25 (головуючий І інстанції Буряк І.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

У С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ), через свого представника звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі – відповідач-1, ГУ ПФУ в Донецькій області), Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі – відповідач-2, ГУ ПФУ у Київській області) в якому просив суд: визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ у Донецькій області від 19.02.2025 №104650016784 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії на пільгових умовах; зобов`язати ГУ ПФУ у Київській області призначити ОСОБА_1 з 10.02.2025 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зі зниженням пенсійного віку на 4 роки.
Обґрунтовуючи свій позов, позивач зазначає, що рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року у справі № 340/5290/24, було встановлено преюдиційний факт наявності у позивача статусу особи, яка проживала у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, а також, Суд заначив, що: "встановлення факту постійного проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на ЧАЕС по 31.07.1986, дає йому право на зменшення пенсійного віку при призначенні пенсії за віком із застосуванням зниження пенсійного віку на 3 роки (початкова величина) та додатково на 1 рік за кожні 2 повні роки проживання або роботи на такій території. За встановлених судом обставин позивач має право на пільговий обрахунок пенсійного віку (зменшення пенсійного віку на 4 роки) при призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону №796-XII.
За результатом повторного розгляду заяви про призначення пенсії за віком від 30.01.2024 на виконання рішення суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області прийнято рішення №104650016784 від 01.11.2024 про відмову в призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку у зв`язку з недосягненням пенсійного віку, визначеного законодавством станом на момент подачі заяви про призначення пенсії (при подачі вперше заяви про призначення пенсії позивачу було 55 повних років).
Досягнувши віку 56 років, 10.02.2025 позивач повторно звернувся із заявою про призначення пенсії та до заяви додав рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року у справі № 340/5290/24.
За принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в
Донецькій області повторно розглянуто заяву про призначення пенсії, в результаті чого було винесено рішення від 19.02.2025 №104650016784 про повторну відмову в призначенні позивачу пенсії.
Відмовляючи у призначенні пенсії ГУ ПФУ в Донецькій області посилалося на те, що рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року у справі № 340/5290/24 не покладено зобов`язань про поширення висновків суду на наступні звернення заявника. Разом з тим, відповідач-1 зазначає, що період роботи (проживання) в зоні посиленого радіологічного контролю відповідно до статті 55 Закону України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" становить 25 років 2 місяці 11 днів, у тому числі станом на 01.01.1993 – 3 роки 2 місяці 11 днів, що не дає право на зниження пенсійного віку на 5 років.
Позивач вважає протиправними дії відповідача-1 щодо відмови у призначенні йому пенсії за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку, відповідно до Закону №796-XII.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15 липня 2025 року у справі № 200/3909/25 позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 19.02.2025 №104650016784 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії на пільгових умовах. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 з 10.02.2025 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зі зниженням пенсійного віку на 4 роки. В іншій частині позову відмовлено.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено практично ті самі доводи якими обгрунтовано відзив на позовну заяву. 
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , 10.02.2025 позивач звернувся за призначенням пенсії за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення відповідно до частини 2 статті 55 Закону України від 28.02.1991 №796–ХII “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області ухвалено рішення від 19.02.2025 №104650016784 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії на пільгових умовах. В обґрунтування відмови вказана відсутність необхідного періоду перебування у зоні гарантованого добровільного відселення або у зоні посиленого радіологічного контролю, передбаченого частиною 2 статті 55 Закону №796. 
До заяви про призначення пенсії позивач додавав копію рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року у справі № 340/5290/24 та просив врахувати висновки при розгляді заяви про призначення пенсії.
Вказаним судовим рішенням позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій задоволено частково. 
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 06.02.2024 №104650016784 та відмову у зарахуванні ОСОБА_1 страхового стажу згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 18.06.1986 та проходження строкової військової служби у період з 20.05.1987 по 01.06.1989.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 18.06.1986 та проходження строкової військової служби у період з 20.05.1987 по 01.06.1989, та повторно розглянути заяву від 30.01.2024 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
При цьому суд, ухвалюючи вищевказане рішення дійшов наступного висновку: “Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії - 30.01.2024 він досяг віку 55 років.
Частиною третьою статті 55 № 796-XII визначено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.
В силу статті 26 Закону № 1058-IV, для призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку чоловіки мають право за наявності страхового стажу, зокрема у період з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення
Наявне у позивача посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (Категорія 3) серії НОМЕР_2 підтверджує наявність у нього статусу особи, яка проживала у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років. 
Встановлення факту постійного проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на ЧАЕС по 31.07.1986 дозволяє застосувати зниження пенсійного віку на 3 роки (початкова величина).
За встановлених судом обставин позивач має право на пільговий обрахунок пенсійного віку (зменшення пенсійного віку на 4 роки) при призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону № 796-XII. 
Таким чином, в силу вимог Законів №796-XII та № 1058-IV позивачу як особі, яка має право на пільги, призначається пенсія за умови досягнення віку 56 років та наявності страхового стажу 27 років.
Отже, як вбачається з матеріалів справи, позивач не досяг віку, необхідного для призначення йому пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII.”.
Відповідач – 1 щодо врахування висновків рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року у справі № 340/5290/24 стосовно наявності права позивача на призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону № 796-XII, за умови досягнення 56 років, під час розгляду заяви поданої 10.02.2025 зазначив, що судом не покладено зобов`язань про поширення висновків суду на наступні звернення.
За встановлених фактичних обставин правова позиція суду обґрунтована таким.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон N1058-IV).
Зокрема, частиною першою статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
Водночас, основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон № 796-XII.
Відповідно до пунктів 3-4 частини першої статті 11 Закону № 796-XII до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років; особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.
Пунктом 3 частини першої статті 14 Закону № 796-XII визначено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2) - особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років; особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років.
Згідно з частиною 3 статті 15 №796-XII підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.
Статтею 49 Закону №796-XII визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення визначені в статті 55 Закону № 796-XII.
Частиною 1 статті 55 Закону N 796-XII встановлено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Відповідно до положень пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки* та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років; які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років - 2 роки* та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.
У примітці до вказаного пункту зазначено, що початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Відповідно до частини 2 статті 55 Закону N 796-XII пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що умовою зменшення пенсійного віку є наявність факту проживання та (або) праці такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом 3 років до 01.01.1993 або у зоні посиленого радіологічного контролю до 01.01.1993 протягом 4 років. 
При цьому, постійне проживання такої особи або постійна робота у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії по 31.07.1986, незалежно від часу проживання або роботи в цей період, дає особі право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 3 роки (початкова величина), а також додатково 1 рік за кожні два повні роки проживання або роботи на такій території, але не більше 6 років.
В свою чергу, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка постійно проживала або постійно працювала на території зони посиленого радіологічного контролю з моменту аварії до 01.01.1993 протягом не менше 4 років, має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку.
При цьому, постійне проживання такої особи або постійна робота у зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986, незалежно від часу проживання або роботи в цей період, дає особі право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 2 роки (початкова величина), а також додатково 1 рік за кожні три повні роки проживання або роботи на такій території, але не більше 5 років.
Відповідно до підпункту 7 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (далі – Постанова №22-1) документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення є відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування.
Водночас згідно з частиною третьою статті 65 Закону № 796-XII документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи та надає право користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зокрема, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".
Постановою Кабінету Міністрів України № 51 від 20.01.1997 затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (втратив чинність згідно постанови КМУ № 551 від 11.07.2018) (далі — Порядок №51). 
Відповідно до пункту 5 Порядок №51 потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років і відселені або самостійно переселилися з цих територій, а також постійно проживають або постійно працюють у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, і віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення зеленого кольору, серія Б.
Пунктом 5 Порядку №51 визначено, що особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.
Згідно з пунктом 10 Порядку №51 видача посвідчень провадиться: народним депутатам України, керівним і відповідальним працівникам Секретаріату Верховної Ради України, Адміністрації Президента України, Верховного Суду України, Генеральної Прокуратури, Вищого Арбітражного Суду, Кабінету Міністрів, а також керівникам центральних органів державної виконавчої влади, представникам Президента України в областях і містах Києві та Севастополі, працівникам підприємств і організацій, розташованих в зоні відчуження -Міністерством у справах захисту населення від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; іншим потерпілим і учасникам ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС - Радою Міністрів Республіки Крим, обласним, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій за місцем проживання. 
Відповідно до пункту 10 Порядку № 51 видача посвідчень іншим потерпілим і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС провадиться Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання.
Посвідчення потерпілим від Чорнобильської катастрофи з числа осіб, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 р. прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, -на підставі довідки встановленого зразка (додаток N 5); особам, які постійно проживають або працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток № 6); особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток N 7).
Отже, наявне у позивача посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (Категорія 3) серії НОМЕР_2 підтверджує наявність у нього статусу особи, яка проживала у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та надає право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до вимог статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". 
Суд критично оцінює твердження відповідачів щодо того, що дата видачі вказаного посвідчення дописана іншим чорнилом, оскільки Порядок №51 не містить заборони внесення записів до посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи різними чорнилами.
Крім того, доказів скасування або анулювання виданого позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи суду надано не було. 
Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі № 599/564/17, від 27.02.2018 у справі №344/9789/17, від 27.02.2019 у справі № 500/2778/17.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, висновки відповідачів про не проживання позивача станом на 01.01.1993 не менше трьох років в зоні гарантованого добровільного відселення та відсутність у нього права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку є безпідставними. 
З матеріалів справи також вбачається та не заперечується сторонами, що на виконання вимог Порядку № 22-1 позивач разом із заявою про призначення пенсії надавав довідку №13.03-01/135 від 23.01.2024, видану виконавчим комітетом Боярської міської ради Київської ради, згідно якої ОСОБА_1 з 21.10.1989 по 29.04.1998 та з 29.04.1998 по 13.03.2002 дійсно був зареєстрований та проживав у м. Боярка Фастівського району, яка згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 відносилась до зони посиленого радіоекологічного контролю (4 зона) до 31.12.2014; довідку №1045 від 25.10.2022, видану старостою сіл Троянівка, Бережниця, Майдан, Черськ виконавчого комітету Маневицької селищної ради про те, що ОСОБА_1 дійсно із 26.04.1986 по 09.05.1987 та з 10.06.1989 по 11.10.1989 був зареєстрований і постійно проживав в селі Троянівка Маневицького району, яка була віднесена до зони гарантованого (добровільного) відселення. 
Таким чином, позивач не надав пенсійним органам доказів на підтвердження факту його постійного проживання, працевлаштування, чи навчання з моменту аварії на ЧАЕС та станом на 1 січня 1993 року не менше 4 років на території зони посиленого радіоекологічного контролю, адже згідно Довідки №13.03-01/135 від 23.01.2024 період проживання позивача в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 становить 3 роки 2 місяці 10 днів.
Отже, оскільки період проживання позивача у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 менше 4 років, а пенсійний вік особи може бути знижено лише за однією підставою, передбаченою статтею 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", суд не враховує даний період при обрахунку права на зниження пенсійного віку.
Водночас, довідка №1045 від 25.10.2022 підтверджує факт реєстрації та проживання позивача в селі Троянівка Маневицького району Волинської області, що є радіаційно забрудненою зоною гарантованого добровільного відселення, та є доказом постійного проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на ЧАЕС по 31.07.1986, що дозволяє застосувати зниження пенсійного віку на 3 роки (початкова величина).
Така позиція узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.03.2019 у справі №569/7589/17 (№14-560цс18), від 10.04.2019 у справі №162/760/17 (№14-550цс18).
Наявність у позивача статусу особи, яка проживала у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, а також встановлення факту його постійного проживання у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на ЧАЕС по 31.07.1986, дає йому право на зменшення пенсійного віку при призначенні пенсії за віком із застосуванням зниження пенсійного віку на 3 роки (початкова величина) та додатково на 1 рік за кожні 2 повні роки проживання або роботи на такій території.
Аналогічний правовий висновок щодо застосування зазначених норм матеріального права міститися у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 556/1153/17, від 11.04.2018 у справі № 565/1829/17, від 26.09.2018 у справі № 205/4589/16-а.
Враховуючи викладене, позивач має право на пільговий обрахунок пенсійного віку (зменшення пенсійного віку на 4 роки) при призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону № 796-XII (початкова величини 3 роки та 1 рік за повних 2 роки проживання в зоні гарантованого добровільного відселення).
Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії – 10.02.2025 він досяг віку 56 років.
Частиною третьою статті 55 № 796-XII визначено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.
В силу статті 26 Закону № 1058-IV, для призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку чоловіки мають право за наявності страхового стажу, зокрема у період з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення
Наявне у позивача посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (Категорія 3) серії НОМЕР_2 підтверджує наявність у нього статусу особи, яка проживала у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років. 
Встановлення факту постійного проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на ЧАЕС по 31.07.1986 дозволяє застосувати зниження пенсійного віку на 3 роки (початкова величина). 
За встановлених судом обставин позивач має право на пільговий обрахунок пенсійного віку (зменшення пенсійного віку на 4 роки) при призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону№ 796-XII. 
Таким чином, в силу вимог Законів № 796-XII та № 1058-IV позивачу як особі, яка має право на пільги, призначається пенсія за умови досягнення віку 56 років та наявності страхового стажу 27 років.
Суд наголошує, що право позивача на призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону№ 796-XII за умови досягнення віку 56 років та наявності страхового стажу 27 років преюдиційно встановлено рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року у справі № 340/5290/24, вказане означає, що це право не підлягає повторному доказуванню в іншій справі. 
Преюдиція - це юридичний принцип, згідно з яким обставини, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, не підлягають доказуванню знову в інших справах, що стосуються тих самих сторін та того ж питання.
Дослідженням матеріалів справи встановлено, що відповідач приймаючи оспорюване рішення від 06.02.2024 №104650016784, діяв не на підставі Конституції та законів України.
З урахуванням викладеного, дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 19.02.2025 №104650016784 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.
Суд також зазначає, що у межах спірних правовідносин заява позивача про призначення пенсії розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням в Донецькій області та за результатом її розгляду прийнято спірне рішення.
Суд зауважує, що відповідачем у справах, в яких оспорюються, зокрема, рішення, ухвалені в результаті розгляду заяви про призначення пенсії, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, який прийняв відповідне рішення.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23.
Відтак, належним відповідачем у частині позовних вимог зобов`язального характеру є саме ГУ ПФУ в Донецькій області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглянув заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії та прийняв рішення про відмову.
Натомість, Головне управління у Київській області не здійснювало розгляд заяви позивача по суті, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому відсутні правові та фактичні обставини для покладання на нього обов`язку щодо прийняття рішення за заявою позивача.
Отже, позовні вимоги до Головного управління у Київській області заявлені безпідставно.
Таким чином, суд вважає, що ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання ГУ ПФУ в Донецькій області призначити ОСОБА_1 з 10.02.2025 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зі зниженням пенсійного віку на 4 роки.
При цьому, задоволення позову у такий спосіб не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача, з огляду на таке.
Оскільки відповідач неправомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, у той час як право на отримання пенсії підтверджується документально, у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.
Згідно з частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем-1 не доведено правомірність своїх дій та рішення, натомість з матеріалів справи вбачається порушення прав позивача.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову. 
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 липня 2025 року у справі № 200/3909/25 - залишити без задоволення. 
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 липня 2025 року у справі № 200/3909/25 - залишити без змін. 
Повне судове рішення складено 05 березня 2026 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді І.В. Геращенко

Е.Г. Казначеєв