П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/22409/25 
Головуючий у 1-й інстанції: Леміщак Д.М. 
Суддя-доповідач: Слободонюк М.В. 
16 березня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Слободонюка М.В. 
суддів: Канигіної Т.С.  Кузьмишина В.М. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовам до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), що полягає у невключенні до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" при обчисленні розмірів одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток та грошової допомоги для оздоровлення на 2022, 2023, 2024 роки;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) перерахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні, компенсацію за невикористані дні оплачуваних відпусток та грошову допомогу для оздоровлення на 2022, 2023, 2024 роки, обчисливши їх суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану".
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2025 року адміністративний позов задоволено частково. Зокрема, визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), яка полягає у невключенні до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 , з якого обчислена грошова компенсація за невикористані дні оплачуваних відпусток, сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) перерахувати та доплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні оплачуваних відпусток, обчисливши її розмір із розміру місячного грошового забезпечення з урахуванням сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.
Зокрема, в обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що станом на день звільнення позивача - 15 квітня 2024 року, останній не брав безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, не здійснював бойові (спеціальні) завдання у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, тобто не мав право на отримання додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, за 15 квітень 2024 року, а тому на думку апелянта, ним правомірно не враховано позивачу вказану винагороду при обчисленні компенсація за всі невикористані дні відпустки.
Позивач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість судового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду в частині задоволених позовних вимог – скасувати, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач у період з 26.08.2020 по 15.04.2024 проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ).
Відповідно до витягу із наказу командира ІНФОРМАЦІЯ_1 від 15.04.2024 № 311-ОС позивача з 15.04.2024 виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.
У відповідь на адвокатський запит відповідач листом від 19.07.2025 повідомив про відсутність підстав для перерахунок та виплату грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток та грошової допомоги для оздоровлення за 2022-2024 роки.
Відповідач зазначив, що на день виключення зі списків особового складу ОСОБА_1 не виплачувалась додаткова винагорода за квітень 2024 року в розмірі 30 000,00 грн., у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час мі воєнного стану" та наказу Міністерства внутрішніх справ України від 01.09.2023 №726 "Про затвердження Особливостей виплати щомісячної додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України". 
Отже, оскільки позивач права на додаткову винагороду за квітень 2024 року не набував, відповідач вказав про неможливість її включення до розміру грошового забезпечення для розрахунку грошової компенсації за всі невикористані дні відпустки та одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.
Вважаючи таку відмову відповідача неправомірною, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Приймаючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про часткову обґрунтованість заявлених позовних вимог. Зокрема, щодо невиплати позивачу компенсації за невикористані дні відпустки з урахуванням додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, суд першої інстанції виходив з того, що додаткова винагорода, запроваджена постановою Кабінету Міністрів України № 168, є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення та виплачувалася позивачу. За таких обставин суд виснував, що вказана винагорода входить до складу грошового забезпечення позивача (як розрахункової величини), з якого обчислюється розмір компенсації за всі невикористані ним дні щорічних оплачуваних відпусток.
Щодо врахування додаткової винагороди для обчислення грошової допомоги для оздоровлення на 2022, 2023, 2024 роки, суд першої інстанції врахував висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 23.09.2024 у справі № 240/33138/23, згідно яких делегуючи КМУ право визначати розміри грошового забезпечення, а Міністру оборони України установлювати порядок його виплати, законодавець установив певну ієрархію щодо визначення переліку складових грошового забезпечення, що ураховуються при обчисленні окремих видів одноразових виплат для військовослужбовців. Тому саме положення Порядку № 260 унормували приписи Закону № 2011-ХІІ, установивши пряму норму щодо виключення винагороди із категорії складових грошового забезпечення, з суми яких обчислюється розмір грошової допомоги для оздоровлення. За цих обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що обчислюючи позивачу розмір грошової допомоги для оздоровлення за 2022-2024 роки без урахування додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) діяв правомірно, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржувалось в частині відмови у задоволенні позовних вимог, в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в частині задоволених позовних вимог, колегія суддів виходить з наступного.
Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частинами першою, третьою статті 25 Закону України "Про Державну прикордонну службу України" визначено, що держава забезпечує соціальний захист особового складу Державної прикордонної служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших актів законодавства.
Військовослужбовці Державної прикордонної служби України користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі також Закон №2011-ХІІ), цього Закону, інших актів законодавства.
Відповідно до ч.2 ст.9 Закону №2011-ХІІ, до складу грошового забезпечення входять:
- посадовий оклад, оклад за військовим званням;
- щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);
- одноразові додаткові види грошового забезпечення.
За приписами ч.4 ст.9 Закону №2011-ХІІ, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Відповідно до пункту 1 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.
У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі не використані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України "Про відпустки" (абзац третій пункту 14 статті 10-1 Закону).
30.08.2017 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (надалі - Постанова №704), пунктом 3 якої встановлено, що виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується, зокрема, Міністерством внутрішніх справ.
Пунктом 2 постанови № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
В пункті 3 постанови №704 зазначено, що виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.
Відповідно до статті 9 Закону №2011-ХІІ, пункту 3 постанови № 704, з метою визначення порядку та умов виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України затверджено інструкцію № 558, яка визначає порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які проходять військову службу в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону (Адміністрації Державної прикордонної служби України), територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону (регіональних управліннях Державної прикордонної служби України), Морській охороні, яка складається із загонів морської охорони, органах охорони державного кордону (прикордонних загонах, окремих контрольно-пропускних пунктах, авіаційних частинах), розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, навчальних закладах, підрозділах спеціального призначення та органах забезпечення Державної прикордонної служби України.
У пункті 2 цієї інструкції надано визначення терміну «грошове забезпечення», що означає гарантоване державою грошове забезпечення в обсязі, що відповідає умовам проходження військової служби та стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення складається із посадового окладу; окладу за військовим званням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії); одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Місячне грошове забезпечення - грошове забезпечення, на отримання якого у відповідному місяці має право військовослужбовець згідно із чинним законодавством.
Місячне грошове забезпечення складається із основних видів грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням); щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, премія).
Пунктом 6 глави 8 розділу V інструкції № 558 встановлено, що у рік звільнення зі служби військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зазначеним у пунктах 4, 5 цієї глави, у разі невикористання ними щорічної основної та додаткової відпусток виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Виплата грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється на підставі наказу.
Грошова компенсація за всі невикористані дні відпустки провадиться виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого має військовослужбовець відповідно до чинного законодавства, на день виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.
Отже, розрахунковою величиною для обрахунку грошової компенсації за невикористані дні відпустки військовослужбовця Держприкордонслужби є його місячне грошове забезпечення.
В даній справі позивач ставить питанням про включення до складу його місячного грошового забезпечення як військовослужбовця Держприкордонслужби додаткової винагороди, встановленої постановою N 168, для обчислення грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток.
Так, на виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію" Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 168, в пункті 1 якої (на час виникнення спірних правовідносин) установив, що на період воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, розмір такої додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Верховний Суд у постанові від 10 грудня 2024 року у справі №580/9551/23 сформував правовий висновок, відповідно до якого пункт 1 постанови № 168 чітко і однозначно передбачив, що додаткова винагорода за своєю суттю є тимчасовою (непостійною) виплатою військовослужбовця, оскільки установлюється на період дії воєнного стану та прямо залежить від наявності (дії) в Україні правового режиму воєнного стану. При цьому, в Академічному тлумачному словнику слово «постійний» визначається, зокрема, як: який триває весь час, не припиняючись і не перериваючись;
- розмір додаткової винагороди не є сталим, адже вона виплачується пропорційно в розрахунку на місяць в залежності від виконання завдань та часу приймання військовослужбовцем участі в бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії та перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів;
- визначається наказами командирів (начальників).
Отже за відсутності принаймні однієї із вказаних умов, виплата додаткової винагороди не здійснюється.
Відповідно у вказаній постанові Верховний Суд вказав, що за своєю правовою природою додаткова винагорода, установлена пунктом 1 Постанови № 168, є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення.
При цьому, з метою визначення особливостей виплати на період воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України наказом Міністерства внутрішніх справ України від 01 вересня 2023 року № 726 затверджено Особливості виплати військовослужбовцям Державної прикордонної служби України винагород, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану".
Такі Особливості визначають процедуру здійснення виплати на період воєнного стану військовослужбовцям Державної прикордонної служби України додаткової винагороди та винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду), передбачених постановою № 168, встановлюють перелік бойових (спеціальних) завдань та заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, для здійснення такої виплати з урахуванням завдань, покладених на Державну прикордонну службу України.
Пунктом 2 цих Особливостей визначено розміри додаткової винагороди (залежно від підстав її нарахування) та винагород за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду).
З матеріалів справи, а саме довідок: № 699 від 29.07.2025 про розмір виплаченого грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 (а.с. 21), №700 від 29.07.2025 про розмір виплаченого грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2023 по 31.12.2023, №701 від 29.07.2025 про розмір виплаченого грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2024 по 15.04.2024 (а.с. 22), судом встановлено, що в період з 01.01.2022 по 15.04.2024 позивачу нараховувалась та виплачувалась додаткова винагорода, передбачена Постановою №68 в розмірі до 30000 грн та до 70000 грн. 
Згідно відомостей, зазначених в довідці ІНФОРМАЦІЯ_1 №701 від 29.07.2025 про розмір виплаченого грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2024 по 15.04.2024, позивачу нараховано та виплачено додаткову винагороду, передбачену Постановою №168: січні в розмірі 6774,19 грн, в лютому – 0,00 грн, в березні - 1034 грн, в квітні – 0,00 грн.
Отже, надаючи оцінку встановленим обставинам, колегія суддів приходить до висновку, що нарахування та виплата позивачу додаткової винагороди згідно Постанови №168 проводилася не щомісяця (зокрема, відомості щодо нарахування та виплат додаткової винагороди за січень - лютий 2022 року, січень 2023 року, липень-вересень, листопад 2023 року в вказаних вище довідках відсутні), розмір таких виплат не є сталим, що свідчить про непостійний характер такої винагороди
В свою чергу, під час розгляду справи колегія суддів враховує останні правові висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 12 лютого 2026 року у справі № 420/77/25, обставини в якій є подібними до обставин цієї справи.
У зазначеній постанові Верховний Суд звернув увагу на правову природу додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168, а також на положення пункту 14 Особливостей, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, відповідно до яких винагороди, визначені пунктом 2 цих Особливостей, зокрема додаткова винагорода та винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду), належать до одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
При цьому, Верховний Суд зазначив, що на виконання пункту 2-1 постанови Кабінету Міністрів України № 168 Міністерством внутрішніх справ України як уповноваженим органом визначено механізм та умови виплати військовослужбовцям Державної прикордонної служби України додаткової винагороди на період воєнного стану, а також грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустку.
Оцінюючи правову природу такої виплати, Верховний Суд дійшов висновку про тимчасовий характер додаткової винагороди, у зв`язку з чим вона не може враховуватися у складі місячного грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення грошової компенсації за всі невикористані дні відпустки військовослужбовцям Державної прикордонної служби України.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Таким чином під час розгляду справи суд апеляційної інстанції застосовує до спірних правовідносин згадані висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 12 лютого 2026 року по справі № 420/77/25.
Відтак, колегія суддів вважає, що додаткова винагорода на період дії воєнного стану, яка виплачується військовослужбовцям Держприкордонслужби не є складовою частиною грошового забезпечення, а тому у відповідача відсутні підстави для включення до складу суми місячного грошового забезпечення, з якого нараховується та виплачується грошова компенсація за невикористані дні оплачуваних щорічних відпусток за 2022, 2023, 2024 роки, додаткової винагороди, виплату якої передбачено Постановою № 168.
З урахуванням наведених норм законодавства, правових висновків Верховного Суду та встановлених у справі обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що позовні вимоги позивача про перерахунок та виплату грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток, із включенням до розрахунку сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, не ґрунтуються на вимогах закону та не підлягають задоволенню.
При цьому, колегія суддів вважає помилковим застосування судом першої інстанції висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 20.08.2024 у справі № 420/693/23, оскільки у вказаній справі позивача було виключено зі списків особового складу органу Держприкордонслужби у грудні 2022 року, тобто до затвердження Особливостей виплати військовослужбовцям Державної прикордонної служби України винагород, передбачених постановою № 168, що зумовлює відмінність правового регулювання спірних правовідносин у цій справі.
У силу п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи те, що при постановлені оскаржуваного рішення судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до її неправильного вирішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити.
Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2025 року в частині задоволених позовних вимог скасувати.
Ухвалити по справі нову постанову, якою у задоволенні вимог адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий	 		Слободонюк М.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Канигіна Т.С.    Кузьмишин В.М.