Справа № 456/2210/25 Головуючий у 1 інстанції: Гула Л. В. 
Провадження № 22-ц/811/3086/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
24 лютого 2026 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
головуючого судді - Ніткевича А.В.
суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.
секретаря Гаврилюк Я.Ю. 
з участю представника відповідача Басика А.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21 серпня 2025 року в складі судді Гули Л.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» про захист прав споживача,-
встановив:

У квітні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «Газорозподільні мережі України» про захист прав споживача, просив: 
1) визнати право споживача ОСОБА_1 , проживаючого в квартирі АДРЕСА_1 , на укладення індивідуального договору розподілу природного газу з новим Оператором ГРМ, яким з 31.08.2023 є ТОВ «Газорозподільні мережі України», шляхом підписання заяви приєднання споживача ОСОБА_1 до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу; 
2) зобов`язати ТОВ «Газорозподільні мережі України» направити споживачу ОСОБА_1 супровідним листом за формою додатка 3 до Типового договору розподілу природного газу сформовану заяву – приєднання до умов договору розподілу природного газу за формою додатка 1 до Типового договору розподілу природного газу; 
3) зобов`язати ТОВ «Газорозподільні мережі України» надати споживачу ОСОБА_1 підписану уповноваженою особою ТОВ «Газорозподільні мережі України» письмову форму договору розподілу природного газу після повернення споживачем ОСОБА_1 підписаної ним заяви – приєднання до договору розподілу природного газу.
Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28.04.2025 відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» про захист прав споживача. 
Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 
Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 27.05.2025. 
Роз`яснено сторонам їх процесуальні права щодо подачі відзиву та доказів у справі (а.с. 9).
Оскаржуваною ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21 серпня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» про захист прав споживача – залишено без розгляду.
Ухвалу суду оскаржив позивач ОСОБА_1 , вважає таку незаконною.
Зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази надіслання ухвали суду від 28.04.2025 та рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки з повідомленням про судові засідання на 27.07.2025 та на 21.08.2026.
Оскільки суд не надіслав ухвалу про відкриття провадження у справі, позивач не знав, що справа буде розглядатися у відповідному порядку.
Покликається на хронологію вчинення ним відповідних процесуальних дій (зміни підстав позову, подання заяв про ознайомлення з матеріалами справи та заяви про відвід), а також судові рішення з цього приводу.
Стверджує, що на порушення процесуальних вимог суд не вирішив ухвалою питання про витребування від ТзОВ «Газорозподільні мережі України» доказів, про які йдеться у відповідному пункті позовної заяви, що є порушенням засад змагальності сторін, тому проведення судових засідань 27.05.2025, 27.07.2025 та 21.08.2025 є незаконним, що виключає обов`язок позивача участі у таких судових засіданнях та права суду застосування будь яких наслідків відсутності позивача у таких засіданнях.
Також, суд не вирішив питання про прийняття до розгляду поданої позивачем заяви щодо зміни підстав позову.
З цих підстав заявляв відвід головуючому.
Просить скасувати ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21 серпня 2025 року танаправити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
17.10.2025 на адресу апеляційного суду надійшов відзив ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Львівської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України», у якому покликаючись правомірність оскаржуваної ухвали, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача Басика А.М. на заперечення доводів скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення виходячи з такого.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).
Відповідно до приписів частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на подання заяви про перегляд заочного рішення суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не з`явився у судові засідання призначені на 27.05.2025, 25.07.2025 та 21.08.2025, причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового засідання, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не подавав.
При цьому, врахувавши прецедентну практику Європейського суду з прав людини, суд виходив з того, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України»).
Так, суд неодноразово викликав у судове засідання позивача з метою з`ясування обставин справи, проте останній у судові засідання не з`являвся, заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав, а тому у суду відсутня можливість всебічно і повно з`ясувати всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінити докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, а відтак ухвалити законне і обґрунтоване рішення.
У підсумку, суд визнав, що позивач тричі не з`явився в судове засідання без поважних причин.
Врахувавши, що справа тривалий час перебуває на розгляді в суді, судові засідання неодноразово відкладалися у зв`язку з неявкою сторін, позивач належним чином був повідомлений про місце, дату і час судових засідань, зокрема, 25.07.2025 та 21.08.2025, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, які вручені ОСОБА_1 особисто, позивач повторно в судове засідання не з`явився, суд дійшов висновку, що подальше відкладення розгляду справи для виклику сторін по справі призведе до затягування її розгляду.
У порушення вимог процесуального закону та незважаючи на вжиті судом заходи для сприяння здійсненню ОСОБА_1 своїх прав, останній не виконав покладені на нього процесуальні обов`язки та повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин (доказів зворотнього не надано), заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» про захист прав споживача необхідно залишити без розгляду, роз`яснивши, що залишення позовної заяви без розгляду не порушує права та інтереси позивача, за яким відповідно до ч. 2 ст. 257 ЦПК України зберігається право звернутися до суду повторно.
При постановленні ухвали суд врахував правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 22 травня 2019 року в справі № 310/12817/13, від 22 вересня 2021 року в справі № 465/205/17 та від 28 жовтня 2021 року в справі №465/205/17.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб. При цьому учасники справи зобов`язані, зокрема, виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; та виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки (пункт 3 частини першої статті 43 ЦПК України).
Відповідно до статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.
Добра совість - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони правовідносин (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року в справі № 390/34/17, Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц тощо), зокрема процесуальних.
Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у підготовче засідання чи в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що правом на залишення заяви без розгляду суд наділений лише за сукупності певних установлених законом умов: а) належного повідомлення позивача про час та місце судового засідання; б) повторної неявки позивача в судове засідання, яка в такому разі визнається як друга поспіль неявка; в) ненадходження від позивача клопотання (заяви) про розгляд справи за його відсутності; г) його нез`явлення перешкоджає розгляду справи.
Колегія звертає увагу, що повторною є друга поспіль неявка позивача, якщо він обидва рази був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.
Вирішуючи питання про залишення позову без розгляду, суд повинен врахувати всі умови залишення заяви без розгляду у сукупності. Відсутність хоча б однієї із умов не дає права суду залишати позов без розгляду.
Таким чином, для правової кваліфікації та підстави залишення позову без розгляду значення мають два останні судові засідання.
З матеріалів справи вбачається, що два останні судові засідання були призначені на 25.07.2025 та 21.08.2025 (а.с. 18, 46).
Повідомлення сторін про час і місце розгляду справи проводиться відповідно до вимог ст.ст. 128-130 ЦПК України у спосіб, який забезпечує фіксацію повідомлення або виклику.
Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.
В частині 5 цієї статті зазначено, що судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, яких викликають, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка повідомлення завчасно.
Відповідно до частини шостої статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. 
Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (частина восьма статті 128 ЦПК України).
Згідно із ч. 5 ст. 14 ЦПК України суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки - повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
У матеріалах справи наявні докази повідомлення учасників справи на зазначені вище судові засідання, що свідчить про виконання вимог процесуального закону у цій частині.
Зокрема, позивач ОСОБА_1 був повідомлений про призначені судом судові засідання, шляхом надіслання йому поштовим відправлення судових повісток про виклик до суду, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 41, 50).
Враховуючи наведене, будь які доводи щодо неналежного повідомлення сторони позивача є неспроможними, оскільки спростовуються вимогами закону та матеріалами справи.
Системний аналіз норм процесуального права дійсно свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.
Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи (постанови Верховного Суду від 14 липня 2022 року у справі № 295/13823/14-ц (провадження № 61-17140св21), від 14 лютого 2024 року у справі № 752/5040/19 (провадження № 61-17634св23), від 24 квітня 2024 року у справі № 552/2497/22 (провадження № 61-18717св23).
Таким чином, згідно із вимогами ЦПК України суд дійсно не зобов`язаний з`ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Правове значення в такому випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання ним заяви про розгляд справи за його відсутності.
Більше того, жодна норма процесуального закону не містить обов`язку суду враховувати, у контексті підстав залишення позову без розгляду, подані стороною позивача клопотання про витребування доказів, заявлені суду відводи чи подання заяв про зміну предмету та підстав позову.
Навпаки, власне заявляючи клопотання про витребування відповідних доказів, чи подаючи заяву про зміну предмету та підстав позову, зокрема, сторона позивача повинна розуміти необхідність обґрунтування таких, у тому числі у відкритому судовому засіданні.
Зважаючи на те, що предметом даного апеляційного провадження є лише процесуальне питання від якого залежить можливість продовження розгляду справи судом першої інстанції, колегія суддів не надає правової оцінки вчиненню сторонами відповідних процесуальних дій, а також судовим рішенням з цього приводу, оскільки такі не входять у предмет доказування та стосуються розгляду судом справи.
При цьому, як зазначалось вище, з`ясуванню підлягають виключно питання повідомлення позивача про час та місце судового засідання, неявки позивача у такі, ненадходження від позивача клопотання (заяви) про розгляд справи за його відсутності та можливість розгляду справи без участі позивача.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із тим, що у даній справі мала місце повторна неявка позивача ОСОБА_1 , який був належним чином повідомлений про розгляд справи, однак у відповідні судові засідання не з`явився, із заявою про розгляд справи без його участі, не звертався.
Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо порушенням судом засади змагальності сторін чи незаконності призначених судом судових засідань у справі, є безпідставними та суб`єктивним трактуванням позивачем норм процесуального закону, відтак не виключають можливості суду застосовувати правові наслідки неявки позивача у такі засідання.
Дійсно, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.
Поряд з цим, достовірно знаючи про подану позовну заяву, позивач жодного разу у судові засідання не з`явився, свої процесуальні обов`язки не виконав.
При цьому, позивач перебував за два дні до судового засідання у приміщенні суду, оскільки знайомився із матеріалами справи, про що самостійно зазначає в апеляційній скарзі (а.с. 42).
Вказана процесуальна поведінка не демонструє добросовісність використання своїх процесуальних прав і готовність брати участь у справі на всіх етапах її розгляду.
Натомість вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є процесуальним обов`язком і осіб, які беруть участь у справі.
Враховуючи наведене та належне виконання судом першої інстанції вимог процесуального закону щодо повідомлення учасників справи (позивача) про день, час та місце розгляду справи, відсутність заяви у якій сторона позивача просила б суд про розгляду справи без участі позивача, дають підстави для висновку про законність оскаржуваної ухвали та обґрунтованість висновків суду першої інстанції, відтак, необхідність залишення без задоволення апеляційної скарги. 
Іншими словами, висновок суду першої інстанції про наявність підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України, для залишення позову без розгляду є правильним.
Колегія суддів зауважує, що ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 9901/278/21 (провадження № 11-126заі22).
Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22) та у постанові від 10 травня 2023 року у справі № 522/13429/13-ц (провадження № 61-3848св22).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.
Керуючись статтями 374, 379, 381, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,-
ухвалив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21 серпня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня ухвалення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 25 лютого 2026 року. 

Головуючий       А.В. Ніткевич

Судді:        С.М. Бойко 

С.М. Копняк