СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА  

ун. № 759/24368/24
пр. № 2/759/367/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року м. Київ
Святошинський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді        Єросової І.Ю.,
при секретарі        Біляку М.О.,
за участю представника позивача - адвоката    Максименко С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у режимі відеоконференції у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 (    АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (     АДРЕСА_2 ), треті особи: Виконавчий комітет Миколаївської міської ради (м.Миколаїв, вул.Адміральська, 20), Служба у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради (м.Миколаїв, вул.Інженерна, 1) про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:
15.11.2024 адвокат Максименко С.В., яка представляє інтереси позивача, через систему «Електронний суд» звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з вищевказаним позовом, у якому просить позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також стягнути із відповідача на користь позивача понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору.
Дану позовну заяву представник позивача обґрунтовує тим, що згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є батьками неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після припинення фактичних шлюбних відносин між сторонами в 2015 році неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживає разом з матір`ю - ОСОБА_1 .
Згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 09.11.2001 року ОСОБА_5 є співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки відповідач не надавав жодної матеріальної допомоги на утримання доньки ОСОБА_6 , у липні 2023 року позивачка звернулась до суду позовом про стягнення аліментів. Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 18.10.2023 року у справі №722/1262/23 стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Під час розгляду вищевказаної судової справи відповідач не заперечував, що не надавав допомоги доньці до судового спору по аліментам. До того ж, відповідач просив стягувати аліменти на утримання дитини у вигляді 1/4 частки від його доходу - соціальної допомоги від держави, через проблеми з власним здоров`ям. При цьому, судом встановлено, що останній є працездатним.
Наразі, на виконанні у Святошинському ВДВС міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Київ) перебуває виконавчий лист №722/1262/23, виданий на підставі судового рішення Святошинського районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн., щомісячно, від виконання якого відповідач також свідомо ухиляється. На підтвердження факту ухилення відповідача від сплати аліментів позивачем додається до позовної заяви довідка-розрахунок від 24.10.2024 року, з якої вбачається, що відповідач станом на 01.10.2024 року має заборгованість по сплаті аліментів на утримання доньки ОСОБА_6 у розмірі 48 000,00 грн. При цьому, звертає увагу на той факт, що з часу призначення аліментів і до подачі даного позову до суду відповідач, достеменно знаючи по судове рішення про стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_6 , жодного разу не сплатив на утримання доньки аліменти.
Крім значної заборгованості по сплаті аліментів відповідач свідомо ухиляється від виховання дитини, не цікавиться її станом здоров`я. За актом про встановлення факту проживання, складеним 05.11.2024 ОСББ «Северное сияние» сусідами ОСОБА_1 підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом зі своєю невпоньолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно проживали за адресою: АДРЕСА_1 , з 10.04.2015 року по 17.04.2022 року, та з 21.08.2024 року по час складання даного акту продовжують проживати за даною адресою. Мати займається вихованням та утриманням доньки ОСОБА_6 самостійно. Батько дитини - ОСОБА_2 за адресою місця проживання ОСОБА_1 та її доньки ОСОБА_6 не з`являвся. Фактів спілкування ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_6 за місцем проживання не було.
Відповідно до Довідки, виданої Миколаївською гімназією №64 від 16.10.2024 за вих. №348/1 вбачається, що ОСОБА_2 батько учениці ОСОБА_3 (період навчання у гімназії з 01.09.2019 по 28.08.2023) батьківські збори, консультації не відвідував, з приводу успішності навчання доньки з учителями закладу не спілкувався, з класним керівником на зв`язок не виходив. 
Згідно з довідкою, виданою Романковецьким ліцеєм імені академіка К.Ф. Поповича Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області від 08.10.2024 за №185 адміністрацією закладу та класним керівником повідомлено, що ОСОБА_2 , батько учениці 5-Б класу ОСОБА_3 за роки навчання учениці в ліцеї не брав участі у вихованні дочки, на батьківські збори не з`являвся, навчанням дитини не цікавився.
У відповідності до довідки №1220 від 24.10.2024, виданої Миколаївським ліцеєм №55 вбачається, що ОСОБА_2 за час навчання доньки ОСОБА_6 ліцеї контакту зі школою не підтримує, успішністю доньки не цікавиться, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує.
Згідно з відповіддю на запит Позивачки КНП ММР «Центр первинної медико-санітарної допомоги№4» за №460/05/01-06 від 29.10.2024 року повідомлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 спостерігається сімейним лікарем КНП ММР «ЦПМСД №4», декларація із сімейним лікарем укладена 15.08.2018, матір`ю в сімейній амбулаторії №3 з сімейним лікарем ОСОБА_7 . Дитина регулярно оглядалась сімейним лікарем , під час відвідування сімейного лікаря дитину супроводжувала мама або бабуся. Батько на прийом до лікаря із донькою не звертався.
Позивачка зверталася до Служби у справах дітей адміністрації Центрального району міста Миколаєва з приводу отримання акту обстеження житлових умов ОСОБА_3 разом з матір`ю. Проте, представниками Служби у справах дітей було повідомлено в усному порядку, що зазначений акт може бути складений лише після відкриття провадження у справі щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно доньки ОСОБА_6 . Разом з тим, матір ОСОБА_1 є здоровою, працює. Вона самостійно створює усі належні житлові умови для комфортного життя дитини.
Надані докази свідчать, що позивачка самостійно займається утриманням та вихованням, фізичним та моральним розвитком доньки ОСОБА_6 , відповідач свідомо протягом тривалого часу (з 2015 року) ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не виконує свої батьківські обов`язки та не приймає жодної участі в утриманні та вихованні доньки.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.11.2024 для розгляду даної позовної заяви визначено суддю Святошинського районного суду м. Києва Єросову І.Ю.
Ухвалою від 20.11.2024 позовну заяву залишено без руху.
27.11.2024 позивачем усунено допущені недоліки.
Ухвалою від 02.12.2024 відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження із викликом учасників справи у підготовче засідання на 12.03.2025 року.
На виконання вимог ухвали від 02.12.2024 відповідачу ОСОБА_2 було скеровано копію ухвали про відкриття провадження у справі, яку останній не отримав у зв`язку із закінченням терміну зберігання поштового відправлення.
Відповідно до ч. 5, 6 ст. 272 ЦПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
У свою чергу, днем вручення судового рішення є:
1) день вручення судового рішення під розписку;
2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи;
3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;
4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;
5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Отже, за змістом наведених положень процесуального закону повернення поштового відправлення, здійсненого судом, з відміткою поштового оператора про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси, вважається підтвердженням належного повідомлення учасника справи, а днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки.
Суд вважає за необхідне нагадати, що відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
У свою чергу, згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 44 ЦПК України).
До основних засад судочинства частиною третьої статті 2 ЦПК України віднесено розумність строків розгляду справи судом, пропорційність, диспозитивність, змагальність сторін.
Виходячи зі змісту ст. 12, ч. 3 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона реалізує свої процесуальні права на власний розсуд з метою досягнення бажаного процесуального результату.
Таким чином, суд доходить висновку про належне сповіщення відповідача ОСОБА_2 про розгляд даного провадження, забезпечення останньому можливості скористуватися наданим ЦПК України правом на подачу відзиву на позовну заяву, своїх пояснень та заперечень. Однак, відповідач ОСОБА_2 своїм правом на подачу відзиву не скористався, на неодноразові виклики суду у призначений час не прибув, про причини неявки та їх поважність не проінформував, жодних заяви чи клопотань з приводу суті справи не надсилав.
11.03.2025 на електронну адресу суду надійшла заява представника органу опіки та піклування Виконавчого комітету Миколаївської міської ради Андреєвої О.Д., в якій остання просить проводити розгляд справи без участі уповноваженого представника служби.
Підготовче засідання 12.03.2025 було відкладено у зв`язку з неявкою сторін по справі.
01.05.2025 на електронну адресу суду надійшов висновок Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою від 01.07.2025 закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті, постановлено викликати учасників справи у судове засідання на 14.10.2025 року.
Судові засідання 14.10.2025 та 25.11.2025 було відкладено у зв`язку з неявкою сторін по справі.
У судовому засіданні представник позивача - адвокат Максименко С.В. вказує, що не заперечує стосовно ухвалення в рамках даного судового провадження заочного рішення, просить позов задовольнити із зазначених у ньому підстав. Запевняє, що жодних перешкод у спілкуванні батька із дитиною позивач не чинить, відповідачу достеменно відомо про місцезнаходження дитини, однак останній має борг зі сплати аліментів, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, жодних дій на встановлення контакту із дитиною відповідачів не вчиняв.
Відповідач ОСОБА_2 до суду не прибув, жодних заяви чи клопотань, у тому числі й про відкладення, не надсилав.
Уповноважений представник Служби у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради до суду не прибув, заяв чи клопотань не надсилав, позицією щодо позову не висловлював.
Суд, вислухавши думку представника позивача, дослідивши наявні у розпорядженні суду матеріали, оцінивши зібрані та надані у сукупності докази, доходить таких висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд звертає увагу, що відповідач ОСОБА_2 своєчасно на належним чином повідомлений про дату та час розгляду пред`явленого до нього позову, до суду у призначений час не прибув, про причини неявки та їх поважність суд не повідомив, у наданий судом строк не скерував до суду відзиву або своїх заперечень, при цьому, уповноважений представник позивача у судовому засіданні зазначила, що не заперечує стосовно ухвалення у даному провадженні заочного рішення.
Беручи до уваги, що умови ухвалення заочного рішення, закріплені ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у даному випадку дотримані, суд доходить висновку про можливість ухвалення у даній справі заочного рішення суду, яке може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
В силу ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Приписами ст. 13 ЦПК України закріплено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Як встановлено судом, 15.11.2024 адвокат Максименко С.В., яка представляє інтереси позивача, через систему «Електронний суд» звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з вищевказаним позовом, у якому просить позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також стягнути із відповідача на користь позивача понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору.
Відповідач ОСОБА_2 є батьком малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується долученою до позову копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 19.12.2012, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві (т. 1 а.с. 10).
Відповідно до ч. 1 ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
В силу приписів ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Положеннями ст. 150 СК України закріплено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, зобов`язані поважати дитину.
При цьому, даною статтею визначено, що передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків.
За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:
1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;
2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;
3) жорстоко поводяться з дитиною;
4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;
5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;
6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
У ході дослідження долучених до позову документів суд встановив, що відповідач ОСОБА_2 не приділяє увагу своїй доньці, не цікавиться станом її здоров`я, успішністю у школі, позашкільним життям дитини, не забезпечує фінансово її базові потреби, не проводить виховні бесіди, не цікавиться її психологічним станом. Більше того, ОСОБА_2 не виконує вимоги рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18.10.2023 у справі №722/1262/23, яким з останнього стягнуто аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 14-21).
У ст. 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
Відповідно до ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
У ході розгляду справи до суду надійшов висновок Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якого вбачається, що з огляду на невизначеність стосунків батька із донькою, тривалість відсутності контакту між ними, наявність у дитини відчуття образи та неприязні до батька у зв`язку з тим, що батько не приділяє їй увагу, відсутність відчуття поваги, любові, захисту та підтримки, а також зацікавленості у її житті, орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
У Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.
Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не бере участі у вихованні своєї неповнолітньої доньки, не цікавиться станом її здоров`ям, не проявляє інтересу щодо неї, не бере участі у житті дитини, не проводить з нею профілактичні та виховні бесіди, не цікавиться психологічним станом, не забезпечує фінансово, не проводить з нею вільний час. Наведене також підтверджується інформацією із навчальних закладів, в яких навчалася малолітня ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 22-25).
Таким чином, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 не бере участі у вихованні свого малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд вважає, що позовні вимоги стосовно позбавлення останнього батьківських прав є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в ході судового розгляду підтверджено факт свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, покладених на нього ст. 150 СК України, відносно малолітньої дитини.
Щодо вимоги позивача про стягнення із відповідача на її користь сплаченої суми судового збору суд звертає увагу на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивач ОСОБА_1 за подачу даного позову сплатила судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп., що підтверджується долученою до матеріалів справи платіжною інструкцією №САК4-79Н6-К00В-77С2 від 06.11.2024 (т. 1 а.с. 31).
Враховуючи, що дане судове рішення ухвалено на користь позивача, позовні вимоги (щодо позбавлення батьківських прав) задоволені у повному обсязі, суд доходить висновку, що відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір в розмірі 1 211 грн. 20 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 164, 166, 180, 182, 184 СК України, ст.ст. 6-13, 18, 19, 71-79, 89, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 352-355 ЦПК України, Законом України «Про судовий збір», суд

УХВАЛИВ:
Позовну заяву  ОСОБА_1 (    АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (     АДРЕСА_2 ), треті особи: Виконавчий комітет Миколаївської міської ради (м.Миколаїв, вул.Адміральська, 20), Служба у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради (м.Миколаїв, вул.Інженерна, 1) про позбавлення батьківських прав- задовольнити.
Позбавити  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , уродженця м. Києва, громадянина України, адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 , батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві (актовий запис №3679 від 19.12.2012 року).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду може бути оскаржене протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя         І.Ю.Єросова