21.04.26
22-ц/812/784/26

Провадження № 22-ц/812/784/26 Суддя першої інстанції Репушевська О.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.

П О С Т А Н О В А
Іменем України

21 квітня 2026 року м. Миколаїв Справа № 479/1266/25
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого – Царюк Л.М.,
суддів – Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» на заочне рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 11 лютого 2026 року, ухвалене під головуванням судді Репушевської О.В., в залі судового засідання в с-ще Криве Озеро, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

В С Т А Н О В И В:

01 вересня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Ейс» (далі – ТОВ «ФК «Ейс») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов обґрунтовано тим, що19 січня 2021 року між Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 749557927, за умовами якого остання отримала позику у сумі 12 500 грн.
Цей договір укладений в електронному вигляді та підписаний відповідачкою електронним підписом з одноразовим ідентифікатором MNV8T77D відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». 
28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» далі – ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01. У подальшому до Договору факторингу укладалися Додаткові угоди у тому числі щодо продовження терміну дії Договору факторингу.
05 вересня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (далі – ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01.
08 липня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайон Фінанс» та позивачем укладено Договір факторингу № 08/07/25-Е відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. 
Відповідно до реєстру боржників від 08 липня 2025 року за договором факторингу від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідачки на загальну суму 46 368.31 грн. 
Відповідачка належним чином умови кредитного договору не виконала. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодних платежів для погашення заборгованостей ні на рахунки ТОВ ФК «Ейс», ні на рахунки попередніх кредиторів. 
Посилаючись на викладене, ТОВ «ФК «Ейс» просить стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 46 368.31 грн.
Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 11 лютого 2026 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що ТОВ «ФК «Ейс» не надав суду належних, допустимих та достатніх доказів переходу до ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 749557927, який був укладений 19 січня 2021 року.
Крім того, позивачем не надано суду доказів на підтвердження оплати за договорами факторингу.
Враховуючи, що позивачем не доведено факту переходу права вимоги до відповідачки за Кредитним договором на першому етапі - від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», наступні переходи прав вимоги, які є похідними, не можуть підтвердити передання вказаного права вимоги до останнього кредитора - ТОВ «ФК «Ейс».
Встановивши, що кредитним договором № 749557927, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 19 січня 2021 року не порушуються права і законні інтереси ТОВ «ФК «Ейс», суд вважає, що останнє не має права вимагати від відповідачки сплати заборгованості за вказаним вище кредитним договором.
Не погодившись з рішення суду, ТОВ «ФК «Ейс» подало апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким вимоги позову задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що з урахуванням визначених строків дії договору факторингу від 28 листопада 2018 року та № 28/1118-01 та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а з 28 листопада 2018 року по 31 грудня 2024 року.
Відповідно до положень вказаного Договору передача права вимоги здійснюється не за самим Договором факторингу, а в момент підписання Сторонами відповідного реєстру прав вимог. 
Договором факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01 встановлено, що предметом відступлення є право вимоги до ОСОБА_1 . Реєстр відступлення прав за кредитним договором, укладеним із відповідачкою, підписаний між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ТОВ «Таліон Плюс» 20 квітня 2021 року, тобто у межах продовженого строку дії договору факторингу від 28 листопада 2018 року, що не суперечить закону.
До позовної заяви долучено Акт звірки взаємних розрахунків та Протокол узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимоги.
Фактичне відступлення прав вимоги не прив`язується виключно до моменту укладення кредитного договору, а відбувається на підставі реєстру, який містить перелік прав вимоги, що можуть виникати як до, так і після укладення договору факторингу.
Виконання договору факторингу від 05 серпня 2020 року № 05/0820-01 здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії, з 04 серпня 2021 року по 30 грудня 2024 року.
Реєстр відступлення прав за кредитним договором, укладеним із ОСОБА_1 підписаний між ТОВ «Таліон Плюс» і ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» 30 травня 2023 року, тобто у межах продовженого строку дії договору факторингу від 05 серпня 2020 року, що не суперечить закону.
Відповідно до пункту 9.3. договору факторингу від 08 липня 2025 року № 08/07/25-Е строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у пункті 9.2. цього Договору, та закінчується 31 грудня 2026 року, але у будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим Договором.
Згідно витягу з реєстру боржників від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до скаржника перейшло право грошової вимоги до відповідачки на загальну суму 46 368,31 грн.
Висновки суду першої інстанції суперечать фактичним обставинам справи та правовій природі договору факторингу, зокрема те, що усі укладені договори факторингу пов`язують перехід права вимоги саме із фактом підписання між сторонами реєстру прав вимог або акту прийому передачі реєстру боржників. 
Укладання договору факторингу між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» до виникнення кредитних правовідносин з ОСОБА_1 від 19 січня 2021 року не свідчить про недійсність передачі прав вимоги за таким договором новому кредитору, оскільки станом на момент укладення кредитного договору договір факторингу був чинним. Право вимоги по кредитному договору від 19 січня 2021 року № 749557927 передані ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на користь ТОВ «Таліон Плюс» та в подальшому скаржнику на підставі реєстру, який оформлений належним чином.
Подані скаржником договори факторингу, витяги з реєстру прав вимоги та акт прийому-передачі реєстру боржників самі по собі є достатніми для підтвердження заявлених вимог. Акт звірки взаєморозрахунків, у свою чергу, виконує допоміжну функцію та додатково підтверджує сплату суми фінансування фактором клієнту, що свідчить про послідовність та узгодженість правової позиції товариства.
На день розгляду справи відзиву на апеляційну скаргу від відповідачки не надходило.
За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 19 січня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №749557927, за умовами якого остання отримала позику у сумі 12 500,00 грн. Договір укладено на умовах платності в електронному вигляді та підписаний відповідачкою електронним підписом MNV8T77D відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».
28 листопада 2018 року між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01.
Згідно положень пункту 2.1 укладеного договору, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором.
Відповідно до положень підпункту1.3 договору факторингу від 28 листопада 2018 року №28/1118-01 під правом вимоги розуміються всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Тому, договором факторингу від 28 грудня 2018 року № 28/1118-01 встановлено, що предметом відступлення за ним є в тому числі вимоги, які виникнуть у клієнта в майбутньому (майбутня вимога), при цьому перелік кредитних договорів, за якими здійснюється відступлення, наводиться у відповідних додатках до договору, а саме реєстрах прав вимоги. Такі додатки до договору є невід`ємною частиною договору факторингу.
Надалі, 05 вересня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01 (Додаток №15).
08 липня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивачем укладено Договір факторингу №08/07/25-Е відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором (Додаток № 18).
За вимогами статей 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.
Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.
Колегія суддів апеляційного суду, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, дійшла висновку, що таким вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.
Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема із договорів.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 ЦК України).
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
При цьому, в частині 1 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Згідно зі статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Як встановлено судом та матеріалами справи, 19 січня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір № 749557927 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписаний відповідачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора № MNV8Т77D.
Зазначений правочин вчинено відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відтак, доведеним є факт укладення між первісним кредитором та відповідачкою кредитного договору від 19 січня 2021 року № 749557927.
Відповідно до платіжного доручення від 19 січня 2021 року № a6361884-61d1-4c90-b5ab-18d93121ba9d ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» перерахувало на рахунок ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 12 500 грн.
Таким чином, первісний кредитор свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надав відповідачці кредит у розмірі, погодженому сторонами.
Звертаючись до суду з вказаними позовними вимогами, позивач посилався на те, що до нього перейшло право вимоги до відповідачки за договором від 19 січня 2021 року на підставі договорів факторингу, які були укладені 28 листопада 2018 року, 05 серпня 2020 року та 08 липня 2025 року, та на підставі додаткових угод, якими продовжено строк дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, а також на підставі реєстрів прав вимоги.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту переходу права вимоги до відповідачки за кредитним договором на першому етапі - від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», наступні переходи прав вимоги, які є похідними, не можуть підтвердити передання вказаного права вимоги до останнього кредитора ТОВ «ФК «Ейс», а відтак кредитним договором від 19 січня 2021 року № 749557927, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 не порушуються права і законні інтереси позивача.
Між тим, з таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується з огляду на наступне.
Так, відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06 лютого 2014 року № 352 "Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231" до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.
Згідно з частинами 1, 2 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Так, з матеріалів справи вбачається, що 28 листопада 2019 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклали додаткову угоду № 19 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, згідно якої пункт 8.2 договору викладено в новій редакції, за яким строк дії цього договору закінчується 31 грудня 2020 року, але в будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором.
31 грудня 2020 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклали додаткову угоду № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, згідно якої сторони дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції.
Пунктом 1.2 цього договору визначено, що перелік кредитних договорів наводиться у відповідних додатках до цього договору, а саме реєстрах прав вимоги.
Відповідно до пункту 1.3 такого договору під правом вимоги розуміються всі права грошових вимог клієнта до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Пунктом 1.5 Договору факторингу в новій редакції встановлено, що реєстр прав вимоги означає перелік прав вимоги до боржників, що відступається за договором. Форма вказаного реєстру наведена в додатку № 1 до договору.
Згідно з пунктом 2.1 розділу 2 Договору факторингу в новій редакції клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.
Відповідно до пункту 8.2. строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у пункті 8.1 цього договору та закінчується 31 грудня 2021 року, але в будь-якому випадку до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором.
31 грудня 2021 ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклали додаткову угоду № 27, згідно якої сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року до 31 грудня 2022 року.
31 грудня 2022 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклали додаткову угоду № 31, згідно якої сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року до 31 грудня 2023 року.
31 грудня 2023року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклали додаткову угоду № 32, згідно якої сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року до 31 грудня 2024 року.
20 квітня 2021 року представники ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на виконання договору факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01 підписали реєстр вимоги № 130, в якому під № 537 значиться ОСОБА_1 , за якою рахується заборгованість за кредитним договором від 19 січня 2021 року № 749557927 на загальну суму 29 693.89 грн.
05 серпня 2020 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Онлайн фінанс» уклали договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до пункту 8.2 якого строк дії цього договору закінчується 04 серпня 2021 року.
Пунктом 2.1 розділу 2 договору факторингу від 05 серпня 2020 року № 05/0820-01 визначено, що клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.
Відповідно до пункту 1.3 договору факторингу № 05/0820-01 під правом вимоги розуміється всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
В той же час, відповідно до пункту 1.5 зазначеного договору факторингу встановлено, що реєстр прав вимоги означає перелік прав вимоги до боржників, що відступається за цим договором. Форма вказаного реєстру наведена в додатку № 1 до цього договору.
03 серпня 2021 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Онлайн фінанс» уклали додаткову угоду № 2 до договору факторингу від 05 серпня 2020 року № 05/0820-01, згідно якої сторони домовилися продовжити строк дії договору до 31 грудня 2022 року включно.
30 грудня 2022 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Онлайн фінанс» уклали додаткову угоду № 3 до договору факторингу від 05 серпня 2020 року № 05/0820-01, згідно якої сторони домовилися продовжити строк дії договору до 30 грудня 2024 року включно.
На підтвердження переходу від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 19 січня 2021 року № 749557927 в сумі 46 368.31 грн позивачем надано витяг з реєстру прав вимоги від 30 травня 2023 року № 9 до договору факторингу від 05 серпня 2020 року № 05/0820-01.
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги від 30 травня 2023 року № 9 до договору факторингу від 05 серпня 2020 року № 05/0820-01 в даному реєстрі під № 1763 значиться ОСОБА_1 , за якою значиться заборгованість за кредитним договором від 19 січня 2021 року № 749557927 в сумі 46 368.31 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту 12 499.50 грн, по відсоткам 33 668.81 грн.
08 липня 2025 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» було укладено договір факторингу № 08/07/25-Е, пунктом 1.1 розділу 1 якого передбачено, що фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язання за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб- боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно з додатком № 1, який є невід`ємною частиною договору.
Відповідно до пункту 1.2. Договору факторингу № 08/07/25-Е перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі Реєстру боржників згідно з Додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому – передачі реєстру боржників – підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.
На підставі акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу від 08 липня 2025 року № 08/07/25-Е ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» передало, а ТОВ «Юніт Капітал» прийняло реєстр боржників в кількості 4 817.
Відповідно до витягу з реєстру боржників від 08 липня 2025 року до договору факторингу № 08/07/25-Е в даному реєстрі під № 443 значиться ОСОБА_1 , за якою значиться заборгованість за кредитним договором від 19 січня 2021 року № 08/07/25-Е на загальну суму 46 368.31 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту 12 499.50 грн, по відсоткам 33 868.81 грн.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що укладання договорів факторингу між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» та між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Онлайн фінанс» до виникнення кредитних правовідносин з ОСОБА_1 не свідчить про безпідставність передачі прав вимоги за таким договором новому кредитору, оскільки станом на момент укладення кредитного договору договори факторингу були чинними. При цьому, право вимоги по кредитному договору від 19 січня 2021 року № 7499557927 були передані ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на користь ТОВ «Таліон Плюс», ТОВ «Таліон Плюс» на користь ТОВ «Онлайн фінанс», а в подальшому позивачу ТОВ «ФК «Ейс» на підставі реєстрів, які оформлені належним чином.
При цьому, відповідно до пункту 1.3. Договору факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01, право вимоги означає всі права Клієнта за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними Договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Розділом 4 вказаного договору регламентовано порядок відступлення права вимоги, згідно пунктом 4.1. право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному Додатку.
Аналогічні умови зазначено і в договорах факторингу, укладених між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс».
Відтак, умови зазначених договорів факторингу передбачали можливість передачі права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Такі умови договорів не суперечать нормам чинного законодавства та в установленому законом порядку судом недійсними не визнавалися, а отже, виходячи із презумпції правомірності правочину, є правомірними, тобто такими, що породжують певні цивільні права та обов`язки.
Крім того, додатковими угодами, строк дії договорів факторингу було продовжено, водночас умовами договору передбачалося, що перехід права вимоги здійснюється в момент підписання реєстру права вимоги. Реєстри про передачу права вимоги, наявні у матеріалах справи, є належними доказами щодо передачі відступлення права вимоги у спірних правовідносинах.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для захисту права ТОВ «ФК «Ейс» за договором, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 від 19 січня 2021 року № 749557927.
Висновок суду першої інстанції про ненадання позивачем доказів на підтвердження оплати за договорами факторингу, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки в матеріалах справи наявні платіжні інструкції щодо оплати фінансування за відступлення права вимоги за договорами факторингу від 08 серпня 2020 року № 05/0820-01 укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та від 08 липня 2025 року № 08/07/25-Е укладеного між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» (а.с.74-76, 95).
Стосовно підтвердження оплати за договором факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01 укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», в матеріалах справи наявний Акт звірки від 31 грудня 2021 року підписаний представниками ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», з якого вбачається, що «Сторони підтверджують, що станом на 31 грудня 2021 року Фактором здійснено повну оплату суми фінансування за відступлення (передачу) прав вимоги за Реєстром прав вимоги № 130 від 20 квітня 2021 року за Договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року».
Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права при його ухваленні, на переконання апеляційного суду, знайшли своє підтвердження під час перегляду справи.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (пункт 4 частина 1 статті 376 ЦПК України).
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено без належного застосування норм матеріального права та без дотриманням норм процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог. 
Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову, судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За результатами перегляду апеляційним судом рішення суду першої інстанції апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Ейс» задоволено та вимоги позову також задоволено в повному обсязі.
Звертаючись до суду першої інстанції позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 422.40 грн, за подачу апеляційної скарги ТОВ «ФК «Ейс» сплатило судовий збір у розмірі 3 663.60 грн.
За такого, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ейс» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в загальному розмірі 6 086 грн (2 422.40 грн + 3 663.60 грн).
Щодо витрат на правничу допомогу.
Відповідно до частини 1-3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Звертаючись до суду першої інстанції з позовом ТОВ «ФК «Ейс» просило стягнути з відповідачки витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 7 000 грн.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано: копію довіреності від 04 грудня 2024 року; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 24 квітня 2012 року; копію акту прийому-передачі наданих послуг від 09 липня 2025 року № 09/07/25-01; копію договору про надання правничої допомоги від 09 липня 2025 року № 09/07/25-01; копію додаткової угоди від 09 липня 2025 року № 25770510282 до договору про надання правничої допомоги від 09 липня 2025 року № 09/07/25-01; копію протоколу погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги від 09 липня 2025 року № 09/07/25-01; 
За змістом вищевказаних документів вбачається, що професійна правнича допомога надана на загальну суму 7 000 грн за наступні послуги при розгляді справи в суді першої інстанції: складання позовної заяви (2 год) – 5 000 грн; вивчення матеріалів справи (2 год) – 1 000 грн; підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором на рахунок позичальника (1 год) – 500 грн; підготовка клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором на рахунок позивальника (1 год )– 500 грн.
При визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу слід врахувати висновки Великої Палати від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Волос Т.О. не надала суду будь яких клопотання про зменшення розміру понесених позивачем при розгляді справи в суді першої інстанції витрат на професійну правничу допомогу. 
За таких обставин, надавши оцінку доказам щодо понесених витрат позивачем на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, врахувавши відсутність клопотання відповідачки про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, складність справи, суть спору, характер послуг, а також необхідність дотримання критерію розумності та справедливості, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що співмірним, розумним та необхідним у межах розгляду цієї справи у суді першої інстанції є розмір судових витрат на професійну правничу допомогу – 7 000 грн. 
Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» задовольнити.
Заочне рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 11 лютого 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість за кредитним договором від 19 січня 2021 року № 749557927 в загальному розмірі 46 368 грн 31 коп., з яких: 12 499 грн 50 коп. - заборгованість за тілом кредиту та 33 868 грн 81 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» 6 086 грн судового збору та 7 000 грн витрат на професійну правничу допомогу. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Л.М. Царюк
Судді: Т.М. Базовкіна
Ж.М. Яворська

Повне судове рішення складено 21 квітня 2026 року.