СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року м. Харків Справа № 922/3153/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Демідова П.В., суддя Крестьянінов О.О.,
за участю секретаря судового засідання: Євтушенка Є.В.,
від позивача: Жирний О.С., довіреність №1-4598 від 27.11.2025;
від відповідача (апелянта): не з`явилися;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Куб - Газ" (вх. № 2801 Х/2), 
на рішення Господарського суду Харківської області від 03.12.2025 (повне рішення від 05.12.2025) у справі № 922/3153/25 (суддя Трофімов І.В.),
за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз", м. Київ 
до  Товариства з обмеженою відповідальністю "Куб - Газ", м. Харків 
про стягнення 5244354,14грн

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2025 року Акціонерне товариство "Укртрансгаз" (далі – АТ "Укртрансгаз", позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Куб - Газ" (далі – ТОВ "Куб - Газ", відповідач) про стягнення заборгованості за договором транспортування природного газу №151200830 від 17.12.2015 у розмірі 5244354,14грн. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку з несплатою відповідачем вартості послуги розподілу потужності за договором за квітень 2017 року, в останнього виникла заборгованість в сумі 5244354,14грн.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 03.12.2025 у справі №922/3153/25 позов задоволено частково.
Стягнуто з ТОВ "Куб - Газ" на користь АТ "Укртрансгаз" заборгованість у розмірі 4732759,11грн та 56793,11грн судового збору.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Приймаючи рішення у даній справі, господарський суд першої інстанції виходив наступного:
- позивачем заявлено до стягнення заборгованість з оплати послуг за період з 01.04.2017 по 30.04.2017 в обсязі 14724,714 тис.куб.м на суму 5244354,04грн, проте суд встановив, що за період з 28.04.2017 по 30.04.2017 позивач не мав права застосовувати тариф, який був встановлений Постановою НКРЕКП №348 від 28.03.2017, оскільки 27.04.2017 дію постанови НКРЕКП від 28.03.2017 №348 було зупинено ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва у справі 826/5621/17;
- проаналізувавши Звіт про власний видобуток, транспортування та передачу природного газу ТОВ "Куб-Газ" №01 від 05.05.2017 за квітень 2017 року судом з`ясовано, що за період з 01.04.2017 по 27.04.2017 відповідачем отримано послуги з розподілу потужності в обсязі 13288,2949 тис.куб.м, що дорівнює 4732759,11грн;
- встановивши, що позивач прийняв на точці входу від відповідача обсяг видобутого природного газу без попередньої оплати, суд відзначив про наявність у відповідача зобов`язання здійснити оплату таких послуг з моменту наданням йому таких послуг (за фактом виконання зустрічного зобов`язання);
- суд відхилив заперечення відповідача з приводу відсутності заборгованості, зазначивши при цьому, що здійснення господарської діяльності з видобутку природного газу відповідачем знаходилось у прямій залежності від доступу до газотранспортної системи позивача, до якої на точці входу подається видобутий природний газ для подальшого транспортування, відповідно використовується її потужність;
- надання позивачем послуг з розподілу потужності та їх отримання відповідачем підтверджується наявними у справі належними та достовірними доказами, а саме актом приймання-передачі природного газу за квітень 2017 року від 03.05.2017 та Звітом про власний видобуток, транспортування та передачу природного газу ТОВ "Куб-Газ" №01 від 05.05.2017;
- з огляду на вказане, суд встановив, що позивач здійснив розрахунки на підставі інформації власником якої є відповідач та яка була надана відповідачем на виконання вимог Кодексу ГТС, а тому позовні вимоги щодо оплати послуг з розподілу потужності за квітень 2017 року в сумі 4732759,11грн суд визнав доведеними та обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню; в решті позову відмовлено у зв`язку з необґрунтованістю застосування позивачем тарифу, дія якого була тимчасово зупинена.
Не погодившись із вищевказаним рішенням, відповідач – ТОВ "Куб - Газ" звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 03.12.2025 по справі №922/3153/25 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до неврахуванням господарським судом першої інстанції наступного: 
- в порушення встановленого п.8.3. договору порядку оплати позивач не надавав ані в електронному вигляді, ані в письмовому вигляді рахунки фактури замовнику (відповідачу) для здійснення оплати;
- сторонами не були обумовлена обсяг послуги замовленої потужності; позивач не заперечує того, що відповідач не замовляв договірної потужності та сторони не укладали додаток 1 до договору, яким визначається обсяг замовленої договірної потужності, а саме в претензії № 1 та в позовній заяві;
- крім того, в матеріалах справи відсутні докази направлення позивачем акту наданих послуг з розподілу потужності за квітень 2017 року; в свою чергу, відсутність таких актів є достатньою підставою для висновку, що оплата за послугу з розподілу потужності не підлягає здійсненню, оскільки така послуга не надавалась за договором, що підтверджується відсутністю підписаного сторонами первинного документу – акту наданих послуг;
- для встановлення фінансових зобов`язань за цим договором сторонами було проведено звірку взаєморозрахунків, за результатами чого було встановлено факт відсутності у відповідача заборгованості перед позивачем будь-якої заборгованості, у тому числі і за надану послугу замовленої потужності в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи (далі розподіл потужностей), що підтверджується Актом звірки розрахунків станом на 31.10.2019. 
Згідно з витягом із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.12.2025 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Демідова П.В., суддя Крестьянінов О.О.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Куб-Газ" на рішення Господарського суду Харківської області від 03.12.2025 у справі № 922/3153/25; встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань та письмових пояснень; призначено розгляд апеляційної скарги у справі №922/3153/25 на 11.02.2026 о 12:00 год у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61022, м. Харків, просп. Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №105.
08.01.2026 до Східного апеляційного господарського суду від АТ "Укртрансгаз" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечує проти доводів та вимог скарги відповідача, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - без змін. Узагальнені доводи позивача зводяться до наступного:
- уклавши договір, відповідач набув статус замовника послуг транспортування у спірних правовідносинах та на підставі договору одержав доступ до потужності ГТС, для постачання природного газу власного виробництва і отримана відповідачем послуга в силу вимог закону та умов договору є платною;
- відповідачу, як газовидобувному підприємству, у квітні 2017 року забезпечено доступ до потужності газотранспортної системи та позивачем розподілено потужність точки входу до газотранспортної системи шляхом прийняття від відповідача поданого ним на точку входу природного газу у загальному обсязі 14724,714 тис.куб.м, що підтверджується документами підписаними самим відповідачем та не спростовується; при цьому доступ до потужностей ГТС в силу вимог ст. 903 ЦК України, умов договору та Кодексу ГТС є платною послугою, і відповідач, як газовидобувне підприємство не може цього заперечувати, адже доступ до потужностей ГТС є визначальною умовою для забезпечення його підприємницької діяльності;
- у даному випадку сам відповідач всупереч умовам договору не сформував та не направив позивачу додаток 1 до договору та, відповідно, саме неправомірні дії відповідача, позбавили позивача можливості у встановлені договором терміни направити відповідачу рахунок-фактуру для здійснення попередньої оплати;
- матеріали справи не містять доказів того, що у квітні 2017 року відповідач не здійснював діяльність з видобутку природного газу відповідно, видобуті обсяги природного газу подавав до ГТС, що є доказом отримання відповідачем даної послуги;
- підписаний між сторонами акт звіряння взаємних розрахунків не є первинним документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а тому не може бути обґрунтованою підставою для здійснення бухгалтерського обліку господарських операцій, оскільки є лише його наслідком.
Ухвалами Східного апеляційного господарського суду від 12.01.2026 та від 09.02.2026 задоволено заяву представника АТ "Укртрансгаз" - адвоката Вагнера Д.В. та представника ТОВ "Куб - Газ" - адвоката Мосійчука Ю.С. про їх участь у судових засіданнях по справі №922/3153/25 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
11.02.2026 до Східного апеляційного господарського суду від представника ТОВ "Куб - Газ" – адвоката Мосійчука Ю.С. надійшло клопотання про перенесення судового засідання на іншу дату, яке мотивовано хворобою представника. 
У судовому засіданні апеляційної інстанції 11.02.2026 приймав участь в режимі відеоконференції представник позивача, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві, просив залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. Крім того, заперечував проти задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.
Уповноважений представник відповідача (апелянта) у судове засідання 11.02.2026 не з`явився, просив відкласти розгляд справи.

Розглянувши у судовому засіданні 11.02.2026 клопотання представника відповідача (апелянта) про відкладення розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про відмову в його задоволенні, з огляду на таке.
За положеннями ст. 129 Конституції України, ст. 2 ГПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи та рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, що відповідає положенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (ст. 202 ГПК України). Неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду його позову, не є підставою для відкладення розгляду справи.
У даному випадку, з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ст. 216, ч. 12 ст. 270 ГПК України, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для відкладення розгляду справи чи оголошення перерви та обставин, за яких спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні, зважаючи на те, що:
1) посилання представника апелянта на хворобу, судова колегія на приймає до уваги, оскільки зазначені обставини не підтверджені будь-якими доказами (у тому числі документами медичних установ, лікарняними листами тощо) та не можуть бути визнано тією обставиною, яка свідчить про неможливість розгляду даної справи;
2) відповідача (апелянта), як і іншого учасника справи ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.12.2025 було завчасно повідомлено про судове засідання, яке відбудеться 11.02.2026, а також ухвалою суду від 09.02.2026 було задоволено клопотання представника відповідача – адвоката Мосійчука Ю.С. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, тобто представник мав право та можливість приймати участь в дистанційно; крім того, ТОВ "Куб - Газ", як сторона у справі, не було позбавлено можливості забезпечити участь у судовому засіданні іншого представника;
3) правова відповідача викладена в апеляційній скарзі та з початку розгляду справи в суді першої інстанції не змінювалася, відома суду та іншим учасникам судового процесу;
4) при цьому суд також враховує межі перегляду справи судом апеляційної інстанції, визначені у ст. 269 ГПК України, а саме здійснення апеляційного перегляду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також в межах двомісячного процесуального строку з моменту відкриття провадження, який на час проведення судового засідання майже закінчився;
5) явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, і участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони.
Зважаючи на те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу, а також те, що явка сторін не визнавалася судом обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача (апелянта), у зв`язку з чим переходить до її розгляду по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 наведеної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення присутнього у судовому засіданні представника позивача, судова колегія Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 17.12.2015 АТ "Укртрансгаз" (далі – оператор ГТС) та ТОВ "Куб-Газ" (далі – замовник), керуючись Законом України "Про ринок природного газу" та Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09. 2015 №2493 (далі – Кодекс ГТС), уклали договір транспортування природного газу 151200830 (далі - договір).
Вказаний договір укладений у формі Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 №2497. 
Послуги, які можуть бути надані замовнику за цим договором, є, зокрема, послуга замовленої потужності в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи (далі – розподіл потужності) (п. 2.3 договору).
Обсяг послуг, що надаються за цим договором, визначається підписанням додатка 1 до цього договору (розподіл потужності) та/або додатка 2 (транспортування) (п. 2.4 договору).
Приймання-передача газу, документальне оформлення та подання звітності оператору здійснюється відповідно до вимог кодексу (п. 2.5 договору).
Відповідно до п. 2.6 договору замовник має виконувати вимоги, визначені в Кодексі, подавати газ в точках входу та/або приймати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим договором, протягом погоджених термінів, а також оплачувати послуги на умовах, зазначених у договорі.
За умовами п. 2.7 договору оператор ГТС має виконувати вимоги, визначені в Кодексі, приймати газ в точках входу та/або передавати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим договором, протягом погоджених термінів.
Додатки 1, 2, 3 є невід`ємними частинами договору. При цьому додаток 3 укладається у випадку, коли замовником послуг є оператор газорозподільної системи, прямий споживач, газодобувне підприємство або виробник біогазу (п. 2.8. договору).
Оператор зобов`язаний своєчасно надавати послуги належної якості (п. 3.1 договору).
Пунктом 3.2 договору визначено, що оператор зокрема має право своєчасно отримувати від замовника плату за надані послуги.
Згідно п. 4.1 договору замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість наданих йому послуг.
Відповідно до п. 4.2. договору замовник має право отримувати від оператора послуги належної якості та в обумовлені цим договором строки.
Пунктом 6.1 договору визначено, що оператор забезпечує наявність відповідних потужностей в точках входу до газотранспортної системи або в точках виходу з газотранспортної системи згідно з додатком 1 до цього договору (розподіл потужності).
За змістом п. 8.1 договору величина договірної потужності замовника визначається згідно з величиною потужностей, визначених у додатку 1 до цього договору. Величина договірної потужності замовника визначається відповідно до розподілу потужності, який здійснюється в порядку, передбаченому положеннями Кодексу, та оформлюється додатком 1 до цього договору.
Позивач зазначає, що додаток 1 до договору укладається у випадку надання права використання гарантованої та/або переривчастої потужності, проте замовник не здійснив замовлення договірної потужності та додаток 1 є неукладеним.
Відповідно до п. 8.3 договору плата вартості договірної потужності замовником здійснюється на підставі рахунка-фактури шляхом перерахування грошових коштів в сумі вартості замовленої потужності на період газового місяця на рахунок оператора на умовах 100% попередньої оплати за п`ять робочих днів до початку газового місяця, у якому буде забезпечуватись доступ до потужностей. замовник сплачує оператору вартість замовленої потужності, як зазначено в цьому розділі, незалежно від того, була чи не була повністю використана замовлена потужність.
Умовами п. 7.1 договору передбачено, що вартість послуг розподілу потужності розраховується за тарифами, які встановлюються Національною комісією , що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі – НКРЕКП).
Тарифи, передбачені пунктом 7.1 цього розділу, є обов`язковими для сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо їх встановлення. Визначена на їх основі вартість послуг застосовується сторонами при розрахунках за послуги згідно з умовами цього Договору (п. 7.3 договору).
Відповідно до п. 17.1 Договору (в редакції додаткової угоди № 2 від 20.12.2017) цей договір набирає чинності з дня його укладання на строк до 31 грудня 2022 року.
Матеріалами справи підтверджується, що договір продовжував свою дію до 20.09.2019, про що сторони домовились, уклавши 20.09.2019 угоду про розірвання договору 151200830 від 17.12.2015.
Відповідно до пункту 2 угоди про розірвання від 20.09.2019 сторони дійшли згоди, що з 01.03.2019 зобов`язання сторін, що виникають із договору, припиняються, окрім фінансових зобов`язань, що виникли в період дії договору і сторони не вважають себе пов`язаними будь-якими правами та обов`язками в цій частині.
Звертаючись до господарського суду першої інстанції з позовом у даній справі, позивач посилається на те, що в період дії договору у замовника виникли грошові зобов`язання, які на даний час не припинені на підставі укладеної угоди про розірвання від 20.09.2019, не припиненні також з інших підстав, встановлених законом.
АТ "Укртрансгаз" зазначає, що відповідачу як газовидобувному підприємству, у квітні 2017 року забезпечено доступ до потужності газотранспортної системи та позивачем розподілено потужність точки входу до газотранспортної системи шляхом прийняття від відповідача поданого ним на точку входу природного газу у загальному обсязі 14724,714 тис.куб.м, що підтверджується інформацією зі Звіту про власний видобуток, транспортування та передачу природного газу ТОВ "Куб-Газ" №01 від 05.05.2017 за квітень 2017 року та актом приймання-передачі природного газу від 03.05.2017 за квітень 2017 року, укладеним між відповідачем та УМГ "Харківтрансгаз".
Враховуючи, що позивач прийняв на точці входу від відповідача обсяг видобутого природного газу без попередньої оплати, то в силу положень ст. 538 ЦК України зобов`язання здійснити оплату таких послуг у відповідача виникають одночасно з наданням йому таких послуг (за фактом виконання зустрічного зобов`язання). При цьому момент прострочення виконання відповідачем зобов`язання здійснити оплату визначається саме з моменту початку надання послуг. 
Отже, за розрахунком АТ "Укртрансгаз" вартість наданої відповідачу послуги розподілу потужності у квітні 2017 року складає 5244354,14грн з ПДВ (14724,714 тис.куб.м * 296,80 грн + 20% ПДВ).
Проте, ТОВ "Куб-Газ" за надані послуги не розрахувалося, внаслідок чого утворилась заборгованість в цій сумі.
За таких обставин, АТ "Укртрансгаз" звернулося до Господарського суду Харківської області суду з цим позовом про стягнення з ТОВ «Куб - Газ» заборгованості за надані послуги за договором транспортування природного газу №151200830 від 17.12.2015 у розмірі 5244354,14грн. 
Відповідач, у свою чергу, проти задоволення позову заперечував, вказуючи на наступне:
- замовник не отримував від оператора акт наданих послуг за квітень 2017 року про підтвердження надання послуг замовленої (договірної) потужності за квітень 2017 року;
- між замовником та оператором відсутній підписаний додаток 1 до договору, який визначає обсяг розподілу потужності і є невід`ємною частиною договору, що свідчить про те, що відповідна послуга не надавалася;
- відповідно до підписаного сторонами акту звірки розрахунків за даними бухгалтерського обліку обох сторін у відповідача відсутня заборгованість перед позивачем; підписання позивачем акту звірки розрахунків, який підтверджує відсутність будь-якої заборгованості з боку відповідача, створює чітке та однозначне розуміння про врегульованість всіх фінансових питань та відсутність заборгованості.
Позивач заперечив щодо наведених тверджень відповідача з наступних мотивів:
- відповідач, уклавши договір, набув статусу замовника послуг транспортування у спірних правовідносинах та отримав на підставі договору послугу транспортування природного газу для постачання природного газу власного виробництва і отримана відповідачем послуга в силу договору є платною;
- здійснення відповідачем господарської діяльності з видобутку природного газу знаходиться у прямій залежності від доступу до газотранспортної системи позивача, до якої на точці входу подається видобутий природний газ для подальшого транспортування, відповідно, використовується її потужність. За умовами договору та Кодексу газотранспортної системи розподіл потужності точки входу в газотранспортну систему здійснюється на платній основі шляхом надання відповідної послуги, без надання якої відповідач не міг би здійснювати свою господарську діяльність щодо видобутку та подальшого постачання природного газу іншим учасникам газового ринку з метою його реалізації;
- наявними у матеріалах справи доказами підтверджено, що у квітні 2017 року відповідач здійснював діяльність з видобутку природного газу та, відповідно, здійснював передачу видобутих обсягів природного газу до газотранспортної системи, оператором якої у квітні 2017 року було АТ "Укртрансгаз";
- враховуючи, що відповідач не сформував та не направив на адресу позивача додаток 1, позивач був позбавлений можливості сформувати та направити відповідачу відповідний рахунок-фактуру на оплату.
Як вже зазначалося, за результатами розгляду позовних вимог місцевий господарський суд ухвалив рішення про часткове задоволення позову в сумі 4732759,11грн.

Надаючи кваліфікацію спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
У зв`язку з укладенням договору транспортування природного газу №151200830 від 17.12.2015, між сторонами згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), виникли цивільні права та обов`язки.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).
Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства
Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст. 903 ЦК України.
З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що 17.12.2015 між позивачем та відповідачем укладено договір транспортування природного газу №151200830 у формі Типового договору транспортування природного газу, затвердженого НКРЕКП, постановою від 30.09.2015 №2497.
Поряд з наведеними нормами, що є загальними, які регулюють правовідносини з надання послуг та порядок виконання відповідних зобов`язань, спірні правовідносини між сторонами як суб`єктами ринку природного газу України також регулюються спеціальними нормами, якими регламентовані правовідносини, що виникають стосовно послуг у сфері функціонування газотранспортної системи України.
Зокрема, відносини між сторонами регулюються Кодексом ГТС, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2493, Законом України "Про ринок природного газу", нормативно-правовими актами Регулятора, чинним законодавством та укладеним договором.
За змістом п. 1 гл. 1 розд. VIII Кодексу ГТС одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі послуг балансування системи, є складовими послуги транспортування природного газу та здійснюються виключно на підставі договору транспортування.
У відповідності до п. 9 гл. 1 розд. VIII Кодексу ГТС замовник послуг транспортування на підставі договору транспортування може замовити в оператора газотранспортної системи послуги, що є складовими послуги транспортування, зокрема, доступ до потужності в точці входу або виходу з газотранспортної системи. Замовлені величини розподілу потужності визначаються додатком до договору транспортування природного газу.
Потужність фізичної точки входу до газотранспортної системи, до якої підключена система газовидобувного підприємства, надається виключно газовидобувному підприємству на період не менше одного року. Розмір потужності, що надається газовидобувному підприємству, визначається в договорі на транспортування природного газу (п. 4 гл. 1 розд. IX Кодексу ГТС).
Судова колегія враховує, що договором транспортування природного газу, який має місце у даному випадку, є договір, укладений між оператором газотранспортної системи та замовником послуг транспортування природного газу на основі типового договору транспортування природного газу, затвердженого Регулятором, згідно з яким оператор газотранспортної системи надає замовнику одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу на період та умовах, визначених у такому договорі, а замовник послуг транспортування оплачує оператору газотранспортної системи вартість отриманих послуг (послуги) (п. 5 гл. 1 розд. І Кодексу ГТС).
Отже, відповідач, уклавши договір, набув статус замовника послуг транспортування у спірних правовідносинах та на підставі договору одержав доступ до потужності ГТС, для постачання природного газу власного виробництва і отримана відповідачем послуга в силу умов договору є платною.
При цьому, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що здійснення господарської діяльності з видобутку природного газу відповідачем знаходиться у прямій залежності від доступу до газотранспортної системи позивача, до якої на точці входу подається видобутий природний газ для подальшого транспортування, відповідно використовується її потужність.
Так, за умовами договору та Кодексу ГТС розподіл потужності точки входу в газотранспортну систему здійснюється на платній основі шляхом надання відповідної послуги, без надання якої, відповідач не міг здійснювати постачання природного газу власного видобутку.
З матеріалів справи вбачається і не заперечується відповідачем, що останньому як газовидобувному підприємству, у квітні 2017 року забезпечено доступ до потужності газотранспортної системи та позивачем розподілено потужність точки входу до газотранспортної системи шляхом прийняття від відповідача поданого ним на точку входу природного газу у загальному обсязі 14724,714 тис.куб.м, що підтверджується інформацією зі Звіту про власний видобуток, транспортування та передачу природного газу ТОВ "Куб-Газ" №01 від 05.05.2017 за квітень 2017 року та актом приймання-передачі природного газу від 03.05.2017 за квітень 2017 року, укладеним між відповідачем та УМГ "Харківтрансгаз".
Зокрема, зафіксувавши у Звіті про власний видобуток, транспортування та передачу природного газу ТОВ "КУБ-ГАЗ" №01 від 05.05.2017 за квітень 2017 року та акті приймання-передачі природного газу від 03.05.2017 за квітень 2017 року передачу на точці входу до газотранспортної системи природного газу в загальному обсязі 14724,714 тис.куб.м., відповідач сам підтвердив передачу на точці входу до газотранспортної системи природного газу у вказаному обсязі, для чого скористався забезпеченим йому доступом до потужності точки входу.
При цьому, виходячи із положень умов договору вказана послуга є платною.
Доводи апеляційної скарги ТОВ "Куб - Газ" про те, що додаток 1 до договору щодо розподілу потужності природного газу не укладався, а тому сторони не узгодили величини послуг гарантованої потужності у квітні 2017 року, колегія суддів відхиляє за необґрунтованістю, оскільки неукладеність додатку 1 до договору не може бути підставою для звільнення відповідача від обов`язку сплатити фактично отримані від позивача послуги за договором, враховуючи, що саме відповідачу необхідно було здійснити замовлення договірної потужності, але останній цього не зробив.
Верховний Суд у постанові від 22.10.2021 у справі №910/1878/20 (п. 8.20) вказав, що для підтвердження (доведеності) надання послуги замовленої (гарантованої) потужності достатньо додатку 1. Водночас, у п. 8.19 цієї постанови Верховний Суд зазначив, що надавач послуг позбавляється права та підстав вимагати їх оплати лише у тому випадку, якщо відсутні факти та докази надання відповідних послуг. При цьому, касаційний суд не вказував, що таким доказом має бути виключно додаток 1.
Як наслідок, апеляційний господарський суд зазначає, що у випадку відсутності додатку 1 право вимагати оплату за надані послуги має підтверджуватися будь-якими іншими доказами, які мають переконливо свідчити про надання відповідних послуг.
Таким чином, право вимоги здійснити оплату послуг за обставинами даної справи підтверджується не додатком 1, а іншими наявними у матеріалах справи доказами, що безумовно свідчать про факт подання газовидобувним підприємством обсягів природного газу на точку входу до газотранспортної системи та їх передачу за підписаними сторонами актами, в обсязі подання якого використана потужність точки входу до газотранспортної системи, а отже надано послугу розподілу потужності.
При цьому, розподіл потужності в обсязі фактично поданих обсягів природного газу на точці входу відбувся без гарантії реалізації права користування потужністю, оскільки обсяг замовленої потужності сторонами не був узгоджений у додатку 1.
Отже, наявність/відсутність додатку 1 впливає виключно на умови користування потужністю, зокрема, чи буде розподілена гарантована потужність, тобто надаватися з гарантією реалізації права користування потужністю в обсязі замовлення, або буде розподілена потужність без гарантії реалізації права користування потужністю, оскільки обсяг замовленої потужності сторонами не узгоджений у додатку 1.
Відповідно до ч. 3 ст. 32 Закону України "Про ринок природного газу" оператор ГТС зобов`язаний забезпечити надання послуг, що відповідають потребам ринку природного газу, зокрема послуги транспортування природного газу з або без гарантії реалізації права користування потужністю, послуги транспортування природного газу на різні періоди тривалості тощо. Відповідно споживання послуг транспортування природного газу передбачає користування потужністю газотранспортної системи і є невід`ємним взаємопов`язаним процесом.
Гарантована потужність - потужність газотранспортної системи, яка надається замовнику з гарантією реалізації права її користування протягом періоду надання послуг транспортування природного газу (п. 5 гл. 1 розд. I Кодексу ГТС).
Переривчаста потужність - потужність газотранспортної системи, яка надається замовнику без гарантії реалізації права користування нею, а з можливістю її обмеження (переривання) на умовах, визначених договором транспортування природного газу та цим кодексом (п. 5 гл. 1 розд. I Кодексу ГТС).
З огляду на наведене, колегія суддів не приймає до уваги доводи відповідача про відсутність обов`язку здійснити оплату за надану послугу з розподілу потужності точки входу до газотранспортної системи, потужність якої використана газовидобувним підприємством шляхом подання видобутих обсягів природного газу.
З матеріалів справи вбачається, що оскільки додаток 1 сторонами не укладений, позивач своє право вимагати оплату з відповідача обґрунтовував доказами, які свідчать про факт подання газовидобувним підприємством обсягів природного газу на точку входу до газотранспортної системи, в обсязі подання якого використана потужність точки входу до газотранспортної системи, а отже надано послугу розподілу потужності.
Позивач не заявляв у позові вимогу щодо сплати замовленої (гарантованої) потужності, оскільки обсяг потужності з гарантією реалізації права її користування неузгоджений додатком 1, натомість позовна вимога заявлена щодо оплати послуг розподілу потужності в обсязі поданого природного газу на точку входу, яка надана за фактом надходження природного газу до газотранспортної системи.
Відповідні обставини підтверджуються звітом про власний видобуток, транспортування та передачу природного газу ТОВ "Куб - Га" за квітень 2017 року, складеним та підписаним самим відповідачем, а також зведеним актом приймання-передачі природного газу за квітень 2017 року від 03.05.2017, який підписаний обома сторонами та скріплений їх печатками.
Вказаними доказами належним та достовірним чином підтверджується факт передачі відповідачем газу власного видобутку, який поданий до газотранспортної системи в точці входу в обсязі 14724,714 тис. куб. м у квітні 2017 року.
Враховуючи встановлені вище обставини, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає доведеним факт надання позивачем відповідачу послуг з розподілу потужності у квітні 2017 року в обсязі 14724,714 тис.куб.м.
При цьому, судова колегія звертає увагу, що ані положення договору, ані положення Кодексу ГТС, ані будь який нормативно-правовий акт не дають відповідачу право користуватись потужністю газотранспортної системи безкоштовно, тим більше, що така потужність ГТС надається відповідачу для забезпечення ведення ним власної господарської (підприємницької) діяльності.
Сам лише факт того, що позивачем не було направлено на адресу відповідача рахунок-фактуру та акт наданих послуг спірний період не може бути підставою для звільнення відповідача від обов`язку сплатити фактично отриманні від позивача послуги за договором, оскільки виникнення цього обов`язку не пов`язано з підписанням сторонами відповідного акту, а першочергово залежить від факту надання послуги.
Щодо дії тарифу для точок входу для газовидобувних підприємств у квітні 2017 року, затверджених постановою НКРЕКП від 28.03.2017 №348, колегія суддів зазначає, що умовами п. 7.1 договору визначено, що вартість послуг розподілу потужності розраховується за тарифами, які встановлюються НКРЕКП.
01.04.2017 набув чинності тариф на послуги розподілу потужності для точок входу відповідно до постанови НКРЕКП № 348 від 28.03.2017 "Про встановлення тарифів на послуги транспортування природного газу для споживачів України для точок входу і точок виходу для ПАТ "Укртрансгаз", який становив 296,80грн за 1000,00 куб. м на добу без ПДВ.
У подальшому дію постанови НКРЕКП від 28.03.2017 №348 було зупинено ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.04.2017 у справі №826/5621/17, яку було скасовано постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.06.2020.
Крім цього, на підставі Постанови НКРЕКП №2001 від 21.12.2018 пункт 1 Постанови НКРЕКП №494 від 10.04.2017 виключено, а постанову НКРЕКП від 28.03.2017 №348 - визнано такою, що втратили чинність.
Постанова НКРЕКП №2001 від 21.12.2018 набрала чинності 01.01.2019.
З огляду на викладене, суд першої інстанції відзначив, що тариф, який був встановлений Постановою НКРЕКП №348 від 28.03.2017, діяв з 01.04.2017 до 27.04.2017 включно, у зв`язку з чим на момент спірних правовідносин вказана постанова в частині тарифу для точок входу у розмірі 296,80грн (без ПДВ) за 1000 куб.м на добу була чинною, що відповідачем не спростовано.
Позивачем заявлено до стягнення з відповідача заборгованість з оплати послуг за період з 01.04.2017 по 30.04.2017 в обсязі 14724,714 тис.куб.м на суму 5244354,04грн, проте суд першої інстанції дійшов висновку, що за період з 28.04.2017 по 30.04.2017 позивач не мав права застосовувати тариф, який був встановлений Постановою НКРЕКП №348 від 28.03.2017, оскільки 27.04.2017 дію постанови НКРЕКП від 28.03.2017 №348 було зупинено ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №826/5621/17.
Зі Звіту про власний видобуток, транспортування та передачу природного газу ТОВ "Куб-Газ" №01 від 05.05.2017 за квітень 2017 року вбачається, що за період з 01.04.2017 по 27.04.2017 відповідачем отримано послуги з розподілу потужності в обсязі 13288,2949 тис.куб.м, що дорівнює 4732759,11грн з ПДВ (13288,2949 х 296,80 + 20%).
Вказані висновки суду першої інстанції не оскаржуються сторонами під час апеляційного перегляду справи, а тому не перглядаються судом апеляційної інстанції в силу вимог ст. 269 ГПК України.
Факт подання відповідачем на точку входу природного газу у загальному обсязі 13288,2949 тис.куб.м у квітні 2017 року є свідченням розподілу потужності точки входу до газотранспортної системи та отримання відповідної платної послуги, а отже і виникнення грошових зобов`язань у відповідача здійснити оплату за послугу розподілу потужності.
Верховний Суд у постанові від 29.01.2020 у справі №916/922/19 висловив правову позицію, відповідно до якої визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, а отже, судам у розгляді справи належить досліджувати, крім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару (обставини здійснення перевезення товару, поставленого за спірною видатковою накладною, обставини зберігання та використання цього товару в господарській діяльності покупця). У разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.
Отже, колегія суддів зазначає, що за умови відсутності оформленого акту наданих послуг позивач надав до матеріалів справи інші докази, що свідчать про фактичні обставини надання послуг розподілу потужності.
Суд апеляційної інстанції у спірних правовідносинах також враховує суб`єктний склад учасників, зокрема те, що відповідач є газовидобувним підприємством, крім того, розподіл потужності здійснюється на точці входу до газотранспортної системи.
Відповідно до п. 4 гл. 1 розд. IX Кодексу ГТС потужність фізичної точки входу до газотранспортної системи, до якої підключена система газовидобувного підприємства, надається виключно газовидобувному підприємству.
Згідно з п. 14 гл. 1 розд. IX Кодексу ГТС у фізичних точках виходу до газорозподільних систем, у фізичних точках входу/виходу з/до газосховищ, у фізичних точках входу від газовидобувного підприємства, підключеного до газотранспортної системи, у фізичних точках виходу до прямого споживача, у фізичних точках входу від оператора LNG, підключеного до газотранспортної системи, надається лише гарантована потужність.
Відповідні положення Кодексу ГТС вказують на особливість розподілу потужності саме точки входу до газотранспортної системи від газовидобувного підприємства, яка полягає у тому, що у такій точці входу з`єднання має тільки газовидобувне підприємство, відповідно, претендувати на її потужність може лише такий суб`єкт, адже точка входу створювалася саме для забезпечення можливості здійснювати видобуток природного газу на відповідному родовищі і подавати його в газотранспортну систему.
Таким чином, у такій точці входу не може виникати конкурс на її потужність між іншими суб`єктами, відповідно, потужність такої точки входу розподіляється виключно газовидобувному підприємству, використання якої здійснюється на платній основі за чинним тарифом.
Отже, здійснення відповідачем господарської діяльності з видобутку природного газу знаходиться у прямій залежності від того, що до газотранспортної системи позивача мають надходити обсяги природного газу. Для цього відповідач повинен мати безпосередній доступ до газотранспортної системи, який забезпечується у місцях фізичного з`єднання з нею, тоді як право користування газотранспортною системою, зокрема, її потужністю на точках входу, право використання кожного виду потужності виникає на підставі договору.
Виходячи з того, що відповідачу як газовидобувному підприємству, у квітні 2017 року забезпечено доступ до потужності газотранспортної системи на підставі укладеного договору транспортування природного газу, позивачем розподілено потужність точки входу до газотранспортної системи з метою задоволення потреб відповідача попри відсутність замовлення гарантованої потужності шляхом прийняття від відповідача поданого ним на точку входу природного газу у загальному обсязі 13288,2949 тис.куб.м
Незважаючи на відсутність замовлення гарантованої потужності, позивач не відмовив відповідачу у прийнятті поданого природного газу на точку входу та в обсязі прийнятого природного газу відповідачу розподілена потужність у точці входу. В іншому випадку діяльність відповідача з видобутку природного газу була би зупинена.
Відповідно, зважаючи що розподіл гарантованої потужності відповідачем не замовлявся, натомість розподіл потужності без гарантії права користування потужністю реально відбувся, то позовні вимоги заявлені з урахуванням положень ст. 538 ЦК України.
За умовами розділу XII договору, а також глави 2 "Фінансове забезпечення" розділу VIII Кодексу ГТС, всі грошові зобов`язання відповідача мають бути забезпечені, в тому числі шляхом здійснення попередньої оплати послуг в сумі місячних фінансових зобов`язань.
Згідно з ч. ч. 2 та 4 ст. 538 ЦК України при зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.
Виходячи з того, що позивач прийняв на точці входу від відповідача обсяг видобутого природного газу без попередньої оплати, то в силу вказаних положень ст. 538 ЦК України зобов`язання здійснити оплату таких послуг у відповідача виникають одночасно з наданням йому таких послуг (за фактом виконання зустрічного зобов`язання).
Як наслідок, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку щодо наявності обов`язку відповідача з оплати вартості послуги розподілу потужності за договором за квітень 2017 року в сумі 4732759,11грн.
Що стосується доводів апеляційної скарги відповідача про відсутність заборгованості перед позивачем із посиланням на підписаний сторонами акт звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2019, колегія суддів зауважує, що у цьому акті міститься посилання на інші договори, укладені між сторонами, та взагалі не значиться договір №151200830 від 17.12.2015, стягнення заборгованості за яким є предметом судового розгляду у даній справі.
Крім того, відповідно до усталеної практики Верховного Суду, акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин.
Отже, сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог АТ "Укртрансгаз" до ТОВ "Куб - Газ" в частині стягнення заборгованості за надані послуги з розподілу потужності у квітні 2017 року у розмірі 4732759,11грн.
Доводи апеляційної скарги відповідача наведених висновків суду не спростовують та фактично зводяться до переоцінки обставин, встановлених місцевим судом, яким надана належна правова оцінка.
Таким чином, оскільки доводи заявника апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваних рішень не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваному судовому рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга ТОВ "Куб - Газ" задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Харківської області від 03.12.2025 у справі №922/3153/25 підлягає залишенню без змін.
З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за її подання покладається судом на скаржника.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Куб - Газ" на рішення Господарського суду Харківської області від 03.12.2025 у справі №922/3153/25 – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Харківської області від 03.12.2025 у справі №922/3153/25 – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення; порядок і строки оскарження постанови передбачені ст.ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повну постанову складено 23.02.2026.

Головуючий суддя Н.О. Мартюхіна

Суддя П.В. Демідова 

Суддя О.О. Крестьянінов