Справа № 194/2042/25
Номер провадження 2/194/49/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
13 лютого 2026 року м.Тернівка 
Тернівський міський суд Дніпропетровської області в складі: 
Головуючого судді   Соколової Ю.І., 
за участю секретаря судового засідання  Коркіної Т.С., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
ВСТАНОВИВ:
Представник ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» звернувся до Тернівського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №321605095 від 24.07.2019 у розмірі 25506,50 грн, та судові витрати по сплаті судового збору. 
В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 24.07.2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем ОСОБА_1 в електронній формі був укладений кредитний договір №321605095, відповідно до умов якого відповідач зобов`язався вчасно повернути наданий кредит в строки, передбачені договором. 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, на підставі якого ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до боржників ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», в тому числі до відповідача за кредитним договором №321605095. 03.01.2019 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» був укладений договір факторингу №20190103, згідно якого право вимоги за кредитними зобов`язаннями перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідно до Реєстру прав вимоги №8 від 28.05.2020 року до договору факторингу №20190103 від 03.01.2019, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 26506,50 грн. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 28.05.2020 позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій. Відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку із чим має заборгованість в розмірі 26506,50 грн, з яких: 10420,00 грн - заборгованість по основному боргу (тіло кредиту); 16086,50 грн - заборгованість по процентам. Невиконання відповідачем умов договору стало підставою для пред`явлення в суді цього позову.
Ухвалою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 23.12.2025 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до розгляду. 
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, у позовній заяві просив розгляд справи проводити без його участі, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач до суду повторно не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини не явки суд не повідомила, відзив на позов не надала.
Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:  відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;  відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;  відповідач не подав відзив;  позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, але не з`явився в судове засідання без повідомлення причин та не подав будь-яких заперечень проти позову і позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд ухвали проводити заочний розгляд справи.
Ухвалою суду від 09 лютого 2026 року суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення. Ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 13:05 год. 13 лютого 2026 року.
Відповідно до ч. 2 ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що на підтвердження факту отримання відповідачем кредитних коштів у спосіб та в обсязі, зазначених в позовній заяві представник позивача надав суду паперову копію електронного договору №321605095 укладеного 24.07.2019 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем ОСОБА_1 . 
За умовами вказаного договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надає позичальнику кредит у розмірі 10420,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором (п. 1.1 договору).
Пункт 1.2, 1.3 договору передбачає, що кредит надається строком на 30 днів, тобто до 23.08.2019.
Сторонами погоджено, що за користування кредитом позичальник сплачує товариству 521,95% річних відсуми кредиту у розрахунку 1,43% за кожний день (п. 1.4, 1.5 договору).
Додатком №1 до договору №321605095 від 24.07.2019 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 погоджено графік платежів.
Сторони домовились, що всі документи щодо надання кредиту підписуються позичальником та товариством з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (п 4.4 договору).
28 листопада 2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено договір факторингу № 28/1118-01. На обґрунтування позовних вимог щодо укладення договору факторингу представник позивача надав суду копію договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року не в повному обсязі, на одному аркуші лише з викладеними п.1, 2, 12 вказаного договору. Реєстр Боржників до вказаного договору факторингу в матеріалах справи відсутній. 
03.01.2019 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» був укладений договір факторингу №20190103, згідно якого право вимоги за кредитними зобов`язаннями перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідно до Реєстру прав вимоги №8 від 28.05.2020 року до договору факторингу №20190103 від 03.01.2019, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача за договором 321605095 на загальну суму 26506,50 грн, з яких 10420,00 грн сума заборгованості по основному боргу, 16086,50 грн заборгованість по відсоткам. 
Наданий представником позивача розрахунок заборгованості за кредитним договором №321605095 від 24.07.2019 містить розрахунок боргу за період з 28.05.2020 по 31.10.2025, відповідно до якого, станом на 31.10.2025 заборгованість складає: 10420,00 грн сума заборгованості по основному боргу, 16086,50 грн заборгованість по відсоткам, загальна сума заборгованості 26506,50 грн.
Водночас договір про надання кредиту укладений 24.07.2019 строком на 30 днів, тобто до 23.08.2019.
Належний розрахунок за вказаний період в матеріалах справи відсутній.
Докази щодо здійснення переказу відповідачу ОСОБА_1 коштів за договором №321605095 від 24.07.2019 матеріали справи не містять.
Надаючи оцінку зібраним по справі доказам, суд виходить з наступного.
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За приписами ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно положень ст. 1046 ЦК України, яка поширюється на кредитні договори, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У статті 3 цього Закону «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з вимогами статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до частини 1, 5, 6, 7 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно частини 2 статті 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Разом із тим, аналізуючи обставини даного спору та надані суду докази, суд дійшов висновку, що представником позивача не надано доказів укладення договору з відповідачем про надання кредиту шляхом використання одноразового ідентифікатора, а саме: доказів про ідентифікацію відповідача, оскільки як зазначає позивач договір підписаний електронним підписом, відтвореним шляхом використання відповідачем одноразового ідентифікатора (що також прописано в умовах договору).
Крім того, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо зарахування відповідачу кредитних коштів за зазначеним кредитним договором, що суперечить положенням статті 1046 ЦК України, відповідно до якої договір позики є укладеним з моменту передання грошей.
Належними доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не є первинними бухгалтерськими документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а, отже, не є належними доказами наявності заборгованості, а, відтак, інформація зазначена в них, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких вони були складені, не може бути доказом наявності та розміру заборгованості, на якій наполягає позивач. Самі по собі, без надання доказів отримання кредитних коштів позичальником, такі розрахунки заборгованості не підтверджують наявності заборгованості у відповідача перед позивачем.
Також судом встановлено, для підтвердження факту відступлення права вимоги позивач повинен надати суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлений та підписаний договір про відступлення права вимоги, реєстр боржників, що передається кредитором новому кредитору згідно вказаного договору, акт прийому-передачі, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Звертаючись до суду з позовом ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» вважає себе кредитором, право вимоги до якого перейшло на підставі договору факторингу №20190103 від 03.01.2019 (укладеного між ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС»), проте доказів на підтвердження сплати коштів за отримання права вимоги за вказаним договором, зокрема до ОСОБА_1 позивачем не надано. Також, товариством не надано суду первісної копії договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 (між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС») в повному об`ємі зі всіма пунктами, акту прийому-передачі реєстру боржників та витяг з реєстру боржників до вказаного договору, доказів на підтвердження сплати коштів за отримання права вимоги за цим договором. 
Суд встановив, що для переходу права вимоги за договором факторингу необхідною умовою є те, що б право вимоги існувало у первісного кредитора, належних доказів цього позивачем не надано. 
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). 
Суд звертає увагу, що позивач не звертався до суду з будь-яким клопотання про витребування доказів в отриманні яких він має складності, тобто не скористався своїм процесуальним правом, а суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України). Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.
Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги недоведені, оскільки відсутні належні, допустимі та достатні докази, що підтверджують підписання відповідачем кредитного договору, а також отримання коштів згідно його умов. В зазначеній справі позивач ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» не надав доказів переходу до нього права вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 321605095 від 24.07.2019, а тому суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В порядку ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача. З цього слідує, що позивачеві не відшкодовується затрачені ним кошти по сплаті судового збору, оскільки в задоволенні позову відмовлено.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 137, 141, 259, 263-265,274, 280-282,352, 354, 355 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення до Тернівського міського суду Дніпропетровської області. 
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач та треті особи мають право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Копію рішення направити сторонам.
Повне найменування учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», ЄДРПОУ35625014, місцезнаходження за адресою: вул.Симона Петлюри, буд.30, м.Київ, 01032;
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення складено 13 лютого 2026 року.

Головуючий суддя Ю.І. Соколова