15.04.26
22-ц/812/619/26
Справа №490/11111/23 Головуюча у 1-й інстанції Гуденко О. А.
Провадження № 22ц/812/619/26 Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.

П О С Т А Н О В А
 
Іменем України

15 квітня 2026 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:
головуючої-судді: Ямкової О. О.,
суддів: Крамаренко Т. В., Локтіонової О. В., 
із секретарем: Колосовою О. М., 
за участю: позивачки - ОСОБА_1 та її представника – ОСОБА_2 , 
відповідача - ОСОБА_3 та його представника - ОСОБА_4 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу
за апеляційною скаргою 
ОСОБА_3 ,
поданою від його імені представником ОСОБА_4 , 
на рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 22 грудня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Гуденко О. А. в залі суду в місті Миколаєві о 17.30 год, із складенням повного рішення, у справі
за позовом 
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 
про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ,
та за зустрічним позовом 
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 
про визнання майна особистою приватною власністю

В С Т А Н О В И Л А: 

10 листопада 2023 року ОСОБА_1 звернулася із позовом до ОСОБА_3 , який уточнила та остаточно просила про визнання спільною сумісною власністю подружжя: земельної ділянки з кадастровим номером 4810137200:05:008:0024 площею 0,0804 га з розташованим на ній садовим будинком, земельної ділянки з кадастровим номером 4823080400:04:000:0580 площею 2 га та земельної ділянки з кадастровим номером 4824282000:06:000:0129 площею 1 га; автомобілю марки Lexus LX 570, 2010 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , автомобілю марки DAF, номерний знак до переоформлення НОМЕР_2 (після переоформлення НОМЕР_3 ), напівпричепу марки Benalu, номерний знак до переоформлення НОМЕР_4 (після переоформлення НОМЕР_5 ), напівпричепу марки Benalu, номерний знак до переоформлення НОМЕР_6 (після переоформлення НОМЕР_7 ), автомобіль марки Volvo, номерний знак до переоформлення НОМЕР_8 (після переоформлення НОМЕР_9 ). В порядку поділу цього майна просила визнати за нею право власності на його частку та стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію частки вартості транспортних засобів, у розмірі що буде визначений відповідно до експертної оцінки, а також грошову компенсацію належної їй частки автомобіля Lexus LX 570, 2010 року випуску, у розмірі 650842 грн 50 коп.
В обґрунтування позову зазначала, що з 11 грудня 2010 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 .
За час шлюбу за спільні кошти подружжя придбано нерухоме та рухоме майно, яке зареєстровано на ім`я відповідача ОСОБА_3 , зокрема, земельні ділянки, садовий будинок та автомобіль Lexus LX 570, 2010 року випуску. 
Придбані у період шлюбу на ім`я відповідача інші транспортні засоби, такі як автомобіль DAF, два напівпричепи марки Benalu та автомобіль Volvo без згоди позивачки переоформлені на матір чоловіка - ОСОБА_5 за договорами купівлі-продажу.
Посилаючись на те, що придбання зазначеного майна було здійснено у період шлюбу за рахунок спільних коштів, просила визнати це майно спільною сумісною власністю подружжя, визнати за нею право власності на частку спірного майна, виходячи з презумпції рівності часток подружжя на майно набуте у шлюбі, та стягнути грошову компенсацію вартості транспортних засобів, оскільки вони є неподільним майном. 
Звернулась з клопотанням про витребування відомостей щодо реєстрації спірних транспортних засобів та призначення судової автотоварознавчої експертизи з визначення їх ринкової вартості.
Ухвалою судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 29 листопада 2023 року позов прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, витребувано з Регіонального сервісного центру ГЦС МВС в Миколаївській області щодо реєстрації транспортних засобів на ОСОБА_3 , починаючи з 11 грудня 2010 року та стосовно першої та подальших реєстраційних дій щодо спірних транспортних засобів. 
У лютому 2024 року позивачка звернулась з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно. 
Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 8 лютого 2024 року, залишеною без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 26 березня 2024 року, заяву ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалено про накладення арешту на спірне нерухоме майно та автомобіль Lexus LX 570, 2010 року випуску. В іншій частині заяви відмовлено.
У відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_6 вважав її необґрунтованою, посилаючись на те, що зазначене позивачкою у позові майно було придбано за кошти, що належали відповідачу особисто, а отже це майно є його особистою приватною власністю, а не спільною власністю подружжя. Вказав на те, що до укладення шлюбу між сторонами, а саме з 2008 року він мав депозитні вклади в АТ «УкрСиббанк» у національній валюті та у доларах США. Зокрема, на одному з цих рахунків станом на 4 листопада 2010 року, тобто до укладення шлюбу, розміщувались кошти у сумі 122 144, 65 доларів США. Також посилався на те, що він мав ще кошти на інших депозитних рахунках, які вирішив вкласти у придбання власного приватного будинку та 24 квітня 2020 року придбав земельну ділянку із розташованим на ній садовим будинком АДРЕСА_1 . 
Також з 2007 року ОСОБА_3 належав автомобіль Lexus ES 350, 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_10 , який був проданий ним у червні 2011 року та у тому ж місяці за особисті кошти був придбаний спірний автомобіль приблизно такою ж вартістю.
Крім того у 2016 році батько відповідача тяжко захворів та вирішив подарувати синові грошові кошти у розмірі 150 000 доларів США, які ОСОБА_3 використав для придбання вантажного автотранспорту та іншого майна. Тому вантажні автомобілі придбані за кошти, що належали відповідачу особисто, та це майно не може бути визнано спільною сумісною власністю подружжя. 
Зазначив, що у липні 2023 року вантажні автомобілі були продані та після перереєстрації їм присвоєні інші номерні знаки. 
Вказував також про те, що у період шлюбу за особисті кошти відповідача на ім`я позивачки був придбаний автомобіль Audi А3, 2018 року випуску, який ОСОБА_1 приховала та не врахувала вартість цього майна при запропонованому варіанті поділу.
Також за особисті кошти належні відповідачу було придбано земельну ділянку площею 2,0 га, а земельна ділянка площею 1 га набута відповідачем у порядку приватизації, внаслідок чого це майно не підлягає поділу.
Наголошував на тому, що набуття усього нерухомого і рухомого майна відбувалося виключно за належні особисто йому кошти, а позивачка участі в придбанні цього майна не приймала, так як до шлюбу та під час шлюбу доходів не мала.
За наведеного просив суд відмовити у задоволенні пред`явленого позову. 
У квітні 2024 року ОСОБА_3 , що діяв через свою представницю ОСОБА_7 , подав до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 , у якій просив визнати його особистою приватною власністю наступне майно: земельну ділянку з кадастровим номером 4810137200:05:008:0024 площею 0,0804 га, з розташованим на ній садовим будинком; земельну ділянку з кадастровим номером 4823080400:04:000:0580 площею 2 га та земельну ділянку з кадастровим номером 4824282000:06:000:0129 площею 1 га; автомобіль марки Lexus LX 570, 2010 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 ; вантажний автомобіль марки DAF, номерний знак НОМЕР_2 ; напівпричеп марки Benalu, номерний знак НОМЕР_4 ; напівпричеп марки Benalu, номерний знак НОМЕР_6 ; вантажний автомобіль Volvo, номерний знак НОМЕР_8 ; та автомобіль марки Audi А3, 2018 року випуску, зареєстрований на позивачку ОСОБА_1 .
В обґрунтування поданої зустрічної позовної заяви зазначив переважно доводи, викладені ним у відзиві на первісний позов та навів нормативно-правове обґрунтування заявлених вимог.
Звернувся з клопотанням про витребування з Миколаївської районної державної адміністрації копії реєстраційної справи щодо реєстрації права власності на земельну ділянку 4824282000:06:000:0129 площею 1 га.
Позивачка звернулась з клопотанням про призначення у справі судової транспортно- товарознавчої експертизи з визначення дійсної ринкової вартості спірних транспортних засобів.
Протокольною ухвалою місцевого суду, постановленою у судовому засіданні 10 квітня 2024 року прийнято до розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 .
У відзиві на зустрічну позовну заяву позивачка вважала її такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з того, щодо усе спірне майно, зареєстроване на ім`я відповідача, набуто під час шлюбу, а тому є спільною власністю подружжя і підлягає поділу.
Відповідач, діючи через свою представницю, звернувся до суду з клопотанням про витребування від Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області відомостей про доходи ОСОБА_1 , починаючи з 11 грудня 2010 року, а також відомості про перетин нею кордону України з 15 серпня 2022 року по теперешній час, і витребування з Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях копію договору купівлі-продажу автомобіля Audi A3.
Повторно звернувся з клопотанням про витребування з Миколаївської районної державної адміністрації копії документів реєстраційної справи з реєстрації права власності відповідача на земельну ділянку 4824282000:06:000:0129 площею 1 га, а саме копію відповідного рішення органу місцевого самоврядування про передачу ОСОБА_3 земельної ділянки у приватну власність.
У відповіді на відзив на зустрічну позовну заяву, відповідач ОСОБА_3 , діючи через свою представницю ОСОБА_7 , заперечив доводи позивачки щодо набуття спірного майна під час шлюбу, вказавши на необхідність з`ясування обставин його набуття та джерело, за рахунок якого перелічене ним майно набуто під час шлюбу. В той же час позивачкою обставини набуття спірного майна, які наведені відповідачем, не спростовані, а отже її заперечення не можуть бути прийняті до уваги. 
Ухвалами Центрального районного суду міста Миколаєва від 17 червня 2024 року задоволено клопотання відповідача, подане від його імені представницею, а також клопотання позивачки, від імені якої діє представник. Постановлено про витребування у Миколаївської районної державної адміністрації копію реєстраційної справи про реєстрацію права власності на земельну ділянку 4824282000:06:000:0129, а також копію рішення органу місцевого самоврядування про передачу ділянки у приватну власність ОСОБА_3 , а також призначення у справі автотоварознавчої експертизи, на вирішення якої поставлені питання визначення дійсної (ринкової) вартості спірних автомобілів, визначено строк проведення експертизи.
18 червня 2024 року позивачка звернулась з клопотанням про призначення судової транспортно-товарознавчої експертизи, уточнивши питання, які слід поставити на вирішення експерта та просила про визначення дійсної ринкової вартості спірних транспортних засобів на час розгляду справи. 
13 вересня 2024 року відповідач, діючи через свою представницю звернувся з клопотанням про витребування з Миколаївської районної державної адміністрації Миколаївської області та Міністерства юстиції України копій документів реєстраційної справи про реєстрацію права власності на земельну ділянку 4824282000:06:000:0129 та копію рішення органу місцевого самоврядування про передачу ділянки у приватну власність ОСОБА_3 , а також з Регіонального сервісного центу ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях копії договорів купівлі-продажу транспортних засобів марки Toyota Rav 4, 2007 року випуску, та марки Lexus RX 350, 2010 року випуску, на підставі яких транспортні засоби були зареєстровані на ім`я ОСОБА_1 та на підставі яких їх було перереєстровано на інших осіб. 
13 січня 2025 року на адресу Центрального районного суду міста Миколаєва надійшов висновок експерта №24-3554 від 26 грудня 2024 року, яким визначена середня ринкова ціна вантажних автомобілів та напівпричепів, а також автомобіля Lexus LX 570, 2010 року випуску, і орієнтовна вартість належних раніше відповідачу автомобілів марки Lexus ES 350, 2007 року випуску, та марки Lexus LX 470, 2006 року випуску.
29 травня 2025 року відповідач ОСОБА_3 , діючи через свого представника ОСОБА_4 , звернувся з клопотанням про зупинення розгляду справи до набрання законної сили рішенням у іншій цивільній справі №487/2323/25 за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.
Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 29 травня 2025 року у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі відмовлено. 
У серпні 2025 року відповідач, діючи через свого представника ОСОБА_4 звернувся з клопотанням про зупинення провадження у справі до набрання чинності рішенням у іншій цивільній справі за його позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_9 про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу. 
Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 28 серпня 2025 року у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_3 , поданого від його імені представником ОСОБА_4 , відмовлено. 
У грудні 2025 року відповідачем надано письмові пояснення щодо спірних транспортних засобів за аналогічно наведеними ним доводами у всіх поданих ним процесуальних документах у справі.
Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 22 грудня 2025 року позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково. Ухвалено про визнання спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 : земельної ділянки з кадастровим номером 4810137200:05:008:0024, площею 0,0804 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та розташований на ній садовий будинок, загальною площею - 194,90кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельної ділянки з кадастровим номером 4823080400:04:000:0580, площею 2 га, що знаходиться за адресою: Миколаївська область, Єланецький район, с/рада Великосербулівська; 1/2 частину автомобіля LEXUS LX 570, рік випуску 2010, колір чорний, номерний знак НОМЕР_11 ; автомобіля DAF, номерний знак до переоформлення НОМЕР_2 (після переоформлення НОМЕР_3 ); напівпричеп Benalu, номерний знак до переоформлення НОМЕР_4 (після переоформлення ВН2311XG); напівпричеп Benalu, номерний знак до переоформлення НОМЕР_6 , (після переоформлення НОМЕР_12 ); та автомобіль VOLVO номерний знак до переоформлення НОМЕР_8 , після переоформлення НОМЕР_9 . 
В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на: частку земельної ділянки, кадастровий номер 4810137200:05:008:0024, площею 0,0804 га, яка призначена для ведення садівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та частку розташованого на ній садового будинку, загальною площею 194,90кв.м. з господарськими будівлями та спорудам, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; частку земельної ділянки, кадастровий номер 4823080400:04:000:0580. площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: Миколаївська область, Єланецький район. с/рада Великосербулівська. 
В задоволенні позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 права власності на частки: автомобіля LEXUS LX 570, вантажного автомобіля DAF, напівпричепу Benalu та ще одного напівпричепу Benalu, і вантажного автомобіля VOLVO відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в рахунок компенсації частки у праві власності цих транспортних засобів у загальному розмірі 1 832 820 грн. 
Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю – задоволено частково, визнано особистою приватною власністю ОСОБА_3 земельну ділянку, кадастровий номер 4824282000:06:000:0129, площею 1 га. для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, с/рада Кривобалківська. В задоволенні інших вимог зустрічного позову відмовлено. 
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення первісного та зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з можливості проведення поділу майна подружжя придбаного у період шлюбу з урахуванням презумпції рівності часток подружжя, та з урахуванням внесення у придбання автомобіля марки LEXUS LX 570 частини особистих коштів, належних відповідачу, яким не спростована презумпція стосовно спільності майна подружжя, крім приватизації земельної ділянки.
Не погодившись частково з рішенням суду, відповідач ОСОБА_3 , діючи через свого представника ОСОБА_4 , подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права під час його ухвалення та не встановлення судом фактичних обставин справи, які підлягали з`ясуванню, просив про скасування судового рішення в частині відмови у визнанні особистою приватною власністю та визнання права спільної сумісної власності подружжя на автомобілі: марки LEXUS LX 570, рік випуску 2010; вантажний автомобіль DAF; напівпричепи Benalu; вантажний автомобіль VOLVO та автомобіль марки Audi А3, 2018 року випуску, та про стягнення з нього на користь позивачки ОСОБА_1 грошової компенсації частки у праві власності транспортних засобів у розмірі 1 832 820 грн. Просив суд апеляційної інстанції ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні цієї частини первісного позову ОСОБА_1 та задовольнити вимоги його зустрічного позову, визнавши ці автомобілі його особистою приватною власністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що суд не встановив фактичних обставин справи та не надав їм належної оцінки, зокрема щодо надання відповідачу його батьком ОСОБА_8 коштів у розмірі 150 000 доларів США у листопаді 2016 року, факт здійснення ним підприємницької діяльності та наявності у нього депозитних вкладів, а також відсутність у позивачки будь-яких доходів, за які можливо було придбати спірне майно, внаслідок чого дійшов безпідставного висновку про придбання спірних транспортних засобів за рахунок коштів набутих у період шлюбу. Тобто судом не встановлено обставин щодо майнового стану сторін.
Не взято до уваги судом факт придбання у 2022 році на ім`я позивачки автомобіля марки Audi А3, 2018 року випуску. Не враховано факт його відчуження позивачкою без згоди відповідача та обставини щодо майнового стану сторін, їх доходів і витрат. Не визначився суд і стосовно дати фактичного припинення подружніх стосунків, а також щодо відчуження спірного майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя.
До того ж судом безпідставно відмовлено у задоволенні зустрічного позову щодо визнання за ним права особистої приватної власності на автомобілі, оскільки ним надані докази стосовно набуття цього майна за власні кошти, ані за кошти подружжя. 
Між тим відповідач придбав автомобіль Lexus за рахунок коштів наданих йому батьком та частково від отриманих від продажу іншого автомобіля, який перебував у його власності до укладення шлюбу та був придбаний за власні кошти. 
Посилався на відповідну судову практику щодо обставин якими обґрунтовував свої заперечення на позовні вимоги ОСОБА_1 та поданий ним зустрічний позов.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , діючи через свою представницю – адвокатку Ткачук Г. М., вважала її доводи необґрунтованими, переважно з доводів зазначених нею у поданому позові та відзиві на зустрічну позовну заяву, виходячи з набуття спірних транспортних засобів у період шлюбу, не спростування відповідачем презумпції спільності права власності подружжя на майно набуте у шлюбі та наполягала на нікчемності договору дарування батьком відповідача у 2016 році грошових коштів у розмірі 150 000 доларів США через порушення форми такого правочину.
В іншій частині рішення суду учасниками справи не оскаржено. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. 
За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. 
Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Норма частини 3 статті 61 СК України кореспондує до частини 4 статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
Як роз`яснено у пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007р «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя.
При вирішенні справи судом встановлено, що з 11 грудня 2010 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі (т. 1 а.с.17), який розірваний на підставі рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 27 січня 2025 року, та мають спільного сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с.18). 
Під час шлюбу сторонами набуто нерухоме та рухоме майно, реєстрація прав власності на яке здійснена на ім`я кожного із подружжя.
Так, під час шлюбу на ім`я відповідача ОСОБА_3 придбано наступне нерухоме майно: 24 квітня 2020 року земельна ділянка № НОМЕР_13 з кадастровим номером 4810137200:05:008:0024, площею 0,0804га, за адресою: АДРЕСА_1 та розташований на ній садовий будинок за цією ж адресою загальною площею 194,90кв.м. ( т. 1 а.с.19-21); 1 лютого 2022 року земельна ділянка з кадастровим номером 4823080400:04:000:0580, що розташована в межах території Єланецької СТГ Вознесенського району Миколаївської області, площею 2,0 га (т. 1. а.с.33).
Усе перелічене майно визнано судом першої інстанції спільним майном подружжя, з огляду на його придбання в період шлюбу одним із подружжя за спільні сумісні кошти та зі згоди іншого, про що складені відповідні нотаріально посвідчені документи.
Розподіл зазначеного майна сторонами у справі не оспорено, а тому він не є предметом апеляційного оскарження. 
Також судом встановлено, що 16 грудня 2013 року в порядку приватизації майна за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на земельну ділянку із кадастровим номером 4824282000:06:000:0129 площею 1 га із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану в межах Кривобалківської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області (т. 1. а.с.35).
Вказана земельна ділянка визнана судом особистою приватною власністю відповідача та її виключно із поділу спільно набутого майна подружжя за пред`явленою позовною заявою ОСОБА_1 .
Відмова у поділі земельної ділянки площею 1 га, як спільно набутого майна, учасниками справи теж не оспорена, внаслідок чого не є предметом апеляційного перегляду. 
Крім того, під час перебування у шлюбі сторонами набуто та зареєстровано кожним із подружжя на праві власності наступне рухоме майно, зокрема, за відповідачем ОСОБА_3 : 16 лютого 2017 року зареєстровано право власності на вантажний автомобіль сідловий тягач Volvo, FH 400, VIN код ТЗ НОМЕР_14 (т. 1 а.с.120-122, 246); 24 квітня 2017 року зареєстровано право власності на напівпричеп самоскид Benalu VIN код НОМЕР_15 (т. 1 а.с.120-122, 246); 26 квітня 2017 року зареєстровано вантажний автомобіль DAF XF 105.460, сідловий тягач, VIN код ТЗ НОМЕР_16 , об`ємом двигуна 12902 см. куб (т. 1 а.с.120-122, 246); 24 квітня 2018 року зареєстровано напівпричеп самоскид Benalu, VIN код ТЗ НОМЕР_17 (т.1 а.с.120-122, 246); а також 4 жовтня 2017 року зареєстровано автомобіль LEXUS LX 570, 2010 року випуску, VIN код ТЗ НОМЕР_18 , об`ємом двигуна 5663 см. куб. (т. 1 а.с.120-122); в той час як за позивачкою ОСОБА_1 – 15 серпня 2022 року автомобіль AUDI A3, 2018 року випуску, номерний знак НОМЕР_19 (т.2 а.с.25-26).
Частиною цього набутого у шлюбі рухомого майна сторони самостійно розпорядилися, ще до моменту припинення подружніх відносин та розірвання шлюбу, оскільки не отримали від іншої сторони письмової згоди на відчуження цього майна під час укладення відповідних угод, а саме відповідач - зареєстрованими за ним вантажними автомобілями, напівпричепами та автомобіля LEXUS LX 570, 2010 року випуску, а позивачка – легковим автомобілем. 
При тому відповідач посилався на те, що усе рухоме майно придбано виключно за його особисті кошти, які йому належали до реєстрації шлюбу або були подаровані його батьком, тому 15 липня 2023 року продав належні йому вантажний автомобіль DAF XF 105.460, напівпричеп-самоскид Benalu, VIN код ТЗ НОМЕР_17 , напівпричеп-самоскид Benalu, VIN код ТЗ НОМЕР_20 , та вантажний автомобіль сідловий тягач Volvo, FH 400 своїй матері ОСОБА_5 (т.1 а.с.246), так як вважав, що діє у межах положень статей 57 та 59 СК України. Окремо відповідач ще зазначив, що частину отриманих ним від продажу цих автомобілів грошей він передав позивачці на відкриття її бізнесу, що нею та її представниками у судових засіданнях заперечено, а відповідачем та його представником за допомогою належних доказів не підтверджено.
Позивачкою також здійснено відчуження належного їй автомобіля AUDI A3, 2018 року випуску, на користь своєї матері 4 листопада 2023 року (т.2 а.с.25-26). Пояснень стосовно підстав та причин відчуження належного їй рухомого майна не надала, а також не просила провести поділ цього автомобіля або врахувати його вартість під час поділу усього належного подружжю майна чи визначити його в якості майна, що належало їй на праві особистої приватної власності. Тому у поданому нею позові просила визнати об`єктами права спільної сумісної власності подружжя виключно автомобілі, що були зареєстровані за колишнім чоловіком, незважаючи на відчуження ОСОБА_3 вантажних автомобілів, напівпричепів та автомобіля LEXUS LX 570, 2010 року випуску на користь інших осіб. В той же час просила провести їх поділ шляхом стягнення на її користь грошової компенсації вартості належних їй часток у цьому майні.
Відповідач ОСОБА_3 , в свою чергу, також не заявив про поділ автомобіля AUDI A3, 2018 року випуску, відчуженого позивачкою на користь іншої особи без його згоди, але в той же час просив визнати за ним право особистої власності на цей автомобіль, який був зареєстрований за позивачкою.
За такого, суд першої інстанції розглядаючи пред`явлені учасниками справи позови виключно в межах положень частини 1 статті 13 ЦПК України, правильно відмовив у задоволенні зустрічного позову про визнання автомобіля AUDI A3, 2018 року випуску, об`єктом права особистої власності відповідача, з огляду на наявність реєстрації цього рухомого майна за колишньою дружиною, а також відсутності належних доказів про вкладення у набуття цього автомобіля особистих коштів відповідача ОСОБА_3 . 
При тому у місцевого суду не було підстав для врахування вартості проданого позивачкою автомобіля у загальну вартість усього переліку іншого майна, яке заявлено сторонами до поділу, оскільки ОСОБА_3 таких вимог не заявлено, а суду не було підстав для виходу за межі заявлених колишнім подружжям вимог, що не позбавляє, за наявністю для того підстав, вирішити питання про стягнення грошової компенсації за продане, але набуте у шлюбі майно, у іншому цивільному провадженні при пред`явленні відповідного позову. 
В той же час суд першої інстанції помилково задовольнив пред`явлені позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання проданих автомобілів ОСОБА_3 спільною сумісною власністю, оскільки встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення, а факт продажу такого майна без дозволу іншого із подружжя є підставою для стягнення грошової компенсації вартості належної іншому із подружжя частки в такому майні. 
Тобто наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна (постанова Велика Палата Верховного Суду від 23 січня 2024 року у справі №523/14489/15-ц).
Отже, окреме визнання у резолютивній частині майна, яке відчужено одним із подружжя без згоди іншого, об`єктами, належними подружжю на праві спільної сумісної власності, є зайвим та неефективним способом захисту порушеного права. 
При тому саме по собі визначення за встановленими обставинами справи в мотивувальній частині рішення суду частини автомобіля LEXUS LX 570, вантажного автомобіля DAF XF 105.460, напівпричепу-самоскиду Benalu, VIN код ТЗ НОМЕР_21 , напівпричепу-самоскиду Benalu, VIN код ТЗ НОМЕР_20 , та вантажного автомобіля сідлового тягачу Volvo, FH 400, що були зареєстровані за ОСОБА_3 та відчужені ним на користь інших осіб, спільним сумісним майном подружжя є правильним, оскільки презумпція набуття цього майна у шлюбі відповідачем за допомогою наданих доказів не спростована.
На відхилення зазначених аргументів відповідача судом першої інстанції ретельно наведено мотиви такого відхилення, зокрема, щодо невідповідності періоду наявності у відповідача коштів на депозитних рахунків, які відкриті ним у банку до реєстрації шлюбу, а також ще відкриття ним до шлюбу 4 листопада 2010 року лише одного рахунку на суму депозиту 110000 доларів США, які ним же зняті 5 травня 2011 року під час шлюбу, і їх цільове використання невідомо (т.1 а.с.236), оскільки на цей час відсутні дані про придбання спірних транспортних засобів, які є предметом перегляду в суді апеляційної інстанції, і подальше внесення нових вкладів на інші суми та вже під час зареєстрованого шлюбу (т. 1 а.с.235-245), що унеможливлює їх ідентифікацію, як грошей або валютних цінностей, що були набуті відповідачем до шлюбу та знову внесені на депозит як належне йому майно на праві приватної особистої власності під час шлюбу з подальшим використанням саме цих грошей на придбання рухомого майна під час шлюбу. Щодо наявності у відповідача поточного розрахункового рахунку з кредитом на суму 50 100 грн, якими він протягом тривалого часу користувався у різних частинах та закрив рахунок 18 грудня 2015 року (т.1 а.с.241-242), то такий доказ не є належним у розумінні доведення використання цих коштів на придбання спірного майна. Доведення відповідачем майнового стану свого батька у цій справі не є доказами у розумінні частини 1 статті 77 ЦПК України.
На противагу доводам представника відповідача, викладеним у змісті апеляційної скарги, у місцевого суду також не було підстав для встановлення моменту припинення подружніх відносин між сторонами та ведення ними спільного господарства, оскільки на час ухвалення рішення суду про поділ майна сторони розірвали шлюб на підставі іншого рішення суду від 27 січня 2025 року, в якому такі обставини не встановлені. 
Обґрунтовано судом не взято до уваги договір дарування коштів, укладений в простій письмовій формі між батьком відповідача та відповідачем (т.2 а.с.45), оскільки такі докази повинні надаватися згідно до частини 1 статті 78 ЦПК України у відповідності до форми, визначеною частиною 5 статті 719 ЦК України, тобто договір дарування валютних цінностей на таку суму повинен бути посвідчений нотаріально, а за відсутності дотримання визначеної законом форми не є допустим доказом на підтвердження отриманих коштів і ще отриманих з метою придбання спірного подружнього майна. 
Таким чином, за наведених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачем ОСОБА_3 не спростовано факт придбання спірного рухомого майна у період шлюбу та за рахунок спільних коштів, незважаючи на різний від діяльності кожного із подружжя, а тому наведений висновок суду ґрунтується на положеннях статті 60 СК України, а саме на придбанні майна в період шлюбу, а не на припущеннях, як вважав представник відповідача. Тому такий висновок суду першої інстанції про спільну сумісну власність сторін, відповідає та узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, які висловлені у постановах від 3 червня 2015 року у справі № 6-38цс15, від 1 липня 2015 року у справі № 6-612цс15, від 25 листопада 2015 року у справі № 6-2333цс15, від 7 вересня 2016 року у справі № 6-801цс16.
Тобто під час визначення спільності сумісного майна набутого подружжям не має значення підприємницький характер діяльності відповідача (т. 2 а.с.209-215) і ведення позивачкою домашнього господарства, що втім, на думку відповідача та його представника, виключало можливість набуття нею права власності у спільному майні подружжя.
Сам розмір грошової компенсації за частину проданого відповідачем майна без письмової згоди позивачки судом визначено правильно, у відповідності до експертних висновків, який відповідачем та його представником за допомогою допустимих доказів не спростовано, а отже підстав для скасування чи зміни судового рішення в цій частині колегія суддів не вбачає.
Не вбачає колегія суддів і підстав для зміни розміру грошової компенсації за частку у вартості зареєстрованого 4 жовтня 2017 року за відповідачем автомобіля LEXUS LX 570, 2010 року випуску, VIN код ТЗ НОМЕР_18 , об`ємом двигуна 5663 см. куб. (т.1 а.с.120-122), який ним теж відчужено 25 січня 2024 року на користь іншої особи (т.1 а.с.226, т.2 а.с.23), але розрахунок саме розміру грошової компенсації відповідачем по суті не оспорено, з огляду на те, що він вважає що це майно до його відчуження належало йому на праві особистої приватної власності. 
Натомість, судом першої інстанції правильно враховано, що на придбання останнього автомобіля цієї марки витрачено більше коштів, ніж було отримано відповідачем від продажу попередніх автомобілів, перший з яких було ним набуто ще до реєстрації шлюбу, а також останній автомобіль марки LEXUS придбано відповідачем не відразу після продажу автомобіля марки LEXUS LX 470, а через тривалий час. 
Отже, наявність у складі цього майна більшої частки, яка набута відповідачем за особисті кошти, що виручені ним від продажу інших автомобілів аналогічної марки, що належали йому на праві особистої приватної власності, а саме марки LEXUS ES 350 та марки LEXUS LX 470 (т.2 а.с.23, т.3 а.с.3-9), судом правильно враховано і підстави для зміни чи скасування рішення суду в частині визначення вартості грошової компенсації за 1/4 частку, набуту у праві власності на цей автомобіль, як спільну сумісну власність, колегія суддів також не вбачає. 
Обґрунтовано судом не враховано спільні зобов`язання подружжя (т.3 а.с.122-133) щодо стягнення боргу, спір за якими вже вирішено судом під час ухвалення постанови Миколаївського апеляційного суду від 28 листопада 2025 року, яким на користь батька відповідача ОСОБА_8 з колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 стягнуто у солідарному порядку 120 000 доларів США, які були отримані ОСОБА_3 в інтересах подружжя, а тому додаткового врахування цих коштів під час набуття спільного майна, яке між ними поділене та не оспорюється, у колегії суддів немає.
За такого, підсумовуючи більшість доводів апеляційної скарги слід дійти висновку, що вони зводяться до того, що усе майно набуто в період шлюбу за доходи, отримані відповідачем від своєї діяльності, так як позивачка не заробляла та не мала окремих доходів, а сім`я додатково не отримувала інші доходи від продажу будь-якого майна. 
Втім, викладаючи такі доводи представником відповідача не звернута увага на положення статті 60 СК України, які презюмують спільну сумісну власність на усе майно, що набуто у шлюбі подружжям, не залежно від того, хто із подружжя працював, а хто не працював та займався домашнім господарством. Для цього правила є лише одне виключення – це набуття майна одним із подружжя в особисту приватну власність відповідно до статті 57 СК України, для чого повинні з`ясовуватися та доводитися джерела набуття такого майна за особисті кошти одного із подружжя, які відповідачем у судових засіданнях не доведено, а отже презумпція спільності майна ним не спростована. 
Такі обставини встановлені судом з дотриманням норм матеріального і процесуального права, на підставі належно досліджених ним доказів, з врахуванням та відхиленням аргументів наданих сторонами на підтримку заявлених позовних та зустрічних позовних вимог та поданих проти них заперечень, з огляду на які судом обґрунтовано ухвалено рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь колишньої дружини грошової компенсації вартості належних позивачці у праві спільної сумісної власності часток, а саме: вартості частини від автомобіля LEXUS LX 570, який відчужено відповідачем під час розгляду справи, та вартості часток проданих ОСОБА_3 вантажного автомобілю DAF XF 105.460, напівпричепу-самоскиду Benalu, VIN код ТЗ НОМЕР_17 , напівпричепу-самоскиду Benalu, VIN код ТЗ НОМЕР_20 , та вантажного автомобілю сідлового тягачу Volvo, FH 400. 
Підстав для врахування у стягнення цього розміру грошової компенсації вартості частки відповідача в автомобілі AUDI A3, 2018 року випуску, набутого у шлюбі на ім`я позивачки, у суду першої інстанції не було, з огляду на обраний сторонами спосіб захисту порушеного права, за яким позивачкою зазначений автомобіль до поділу не заявлений, а відповідачем пред`явлена вимога лише про визнання за ним права особистої приватної власності на автомобіль AUDI A3, без пред`явлення вимоги про його поділ.
Отже, правильно визначивши обсяг спільно набутого майна, перелік для поділу якого визначено сторонами, судом першої інстанції помилково задоволена позовна вимога, заявлена позивачкою ОСОБА_1 , така як визнання спільною сумісною власністю подружжя частини автомобіля марки LEXUS LX 570, 2010 року випуску, вантажного автомобілю DAF XF 105.460, напівпричепу-самоскиду Benalu, VIN код ТЗ НОМЕР_17 , напівпричепу-самоскиду Benalu, VIN код ТЗ НОМЕР_20 , та вантажного автомобілю сідлового тягачу Volvo, FH 400, з метою стягнення грошової компенсації вартості належних їй у цьому майні часток та з врахуванням відчуження цього майна відповідачем на момент поділу без дозволу позивачки. 
Тобто, у даному випадку, обставини спільності набуття майна підлягали встановленню виключно у мотивувальній частині рішення суду, без вирішення цих вимог за пред`явленим позовом, оскільки вони є зайвими та неефективними у способі захисту порушеного права, який підлягає захисту шляхом стягнення грошової компенсації вартості частки, належної одному із подружжя за рахунок іншого, який здійснив відчуження спільного майна з порушенням встановленого порядку.
Таким чином, рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання спільною сумісною власністю подружжя частини автомобіля марки LEXUS LX 570, 2010 року випуску, вантажного автомобілю DAF XF 105.460, напівпричепу-самоскиду Benalu, VIN код ТЗ НОМЕР_22 , напівпричепу-самоскиду Benalu, VIN код НОМЕР_15 , та вантажного автомобілю сідлового тягачу Volvo, FH 400, підлягає скасуванню з підстав, передбачених пунктом 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, з ухваленням в цій частині нового про відмову у задоволенні цієї вимоги як заявленої у неефективний спосіб захисту порушеного права. 
В іншій частині рішення суду, що оскаржено на підставі поданої апеляційної скарги ОСОБА_3 , підлягає залишенню без змін.
Враховуючи наведене у справі відсутні підстави для перерозподілу судових витрат за перегляд справи в суді апеляційної інстанції відповідно до статті 141 ЦПК України. 
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану від його імені представником ОСОБА_4 , задовольнити частково
Рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 22 грудня 2025 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання спільною сумісною власністю подружжя частини автомобіля марки LEXUS LX 570, 2010 року випуску, вантажного автомобілю DAF XF 105.460, напівпричепу-самоскиду Benalu, VIN код ТЗ НОМЕР_17 , напівпричепу-самоскиду Benalu, VIN код ТЗ НОМЕР_20 , та вантажного автомобілю сідлового тягачу Volvo, FH 400 –  скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні цих вимог за неефективно обраним способом захисту порушеного права.
В іншій частині судове рішення, що оскаржено, залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді Т. В. Крамаренко 

О. В. Локтіонова