ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/8326/22 Суддя (судді) першої інстанції: Череповський Є.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Аліменка В.О.,
суддів Безименної Н.В., Бєлової Л.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фонду державного майна України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Фонду державного майна України, Екзамінаційної комісії Фонду державного майна України про визнання протиправними та скасування рішень,-
В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Фонду державного майна України, Екзаменаційної комісії Фонду державного майна України, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Екзаменаційної комісії, оформлене Протоколом №132 від 27.01.2022, в частині позбавлення ОСОБА_1 кваліфікаційного свідоцтва оцінювача МФ №185, виданого 08.10.2016 Фондом державного майна України спільно з ПНВЗ "Міжнародний інститут бізнесу", за спеціалізацією 1.1 "Оцінка нерухомих речей (нерухомого майна, нерухомості), у тому числі земельних ділянок, та майнових прав на них";
- визнати протиправним та скасувати наказ Фонду Державного майна України від 17.02.2022 № 272 про позбавлення ОСОБА_1 кваліфікаційного свідоцтва оцінювача МФ №185, виданого 08.10.2016 Фондом державного майна України спільно з ПНВЗ "Міжнародний інститут бізнесу" за спеціалізацією 1.1 "Оцінка нерухомих речей (нерухомого майна, нерухомості), у тому числі земельних ділянок, та майнових прав на них".
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року адміністративний позов задоволено.
Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Апелянт вказує, що дії пенсійного органу відповідають приписам чинного законодавства та є правомірними, оскільки позивачу було проведено перерахунок пенсії в наслідок якого її розмір збільшився більше ніж на 2000,00 грн.
За змістом частини першої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
За приписами частини другої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.
Згідно з частиною четвертою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.
Пунктом 1 статті 6, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду, з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.
Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Позивач є оцінювачем, який діяв на підставі кваліфікаційного свідоцтва оцінювача МФ №185, виданого 08.10.2016 р. Фондом державного майна України та ПВНЗ «Міжнародним інститутом бізнесу» за спеціалізацією 1.1. «Оцінка нерухомих речей (нерухомого майна, нерухомості), в тому числі земельних ділянок та майнових прав на них».
На підставі зазначеного документу, мене внесено до Державного реєстру оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності за № 358 від 11.11.2016 як оцінювача, який має право самостійно здійснювати оцінку майна та майнових прав за вказаним напрямком.
В подальшому Позивачем отримано посвідчення про підвищення кваліфікації МФ №11810-ПК від 03.09.2020 видане Фондом та ТОВ «Українська комерційна школа» за напрямом 1.1 «Оцінка нерухомих речей (нерухомого майна, нерухомості), у тому числі земельних ділянок, та майнових прав на них».
14.06.21 р. Відповідачу надійшло звернення від гр. ОСОБА_2 від 25.05.21 р., в якому остання зазначила, що виявила порушення законодавства, щодо заниження вартості нерухомого майна, в тому числі Позивачем.
Листом від 18.06.2021 р. Відповідач повідомив Позивача щодо надходження скарги стосовно внесення Позивачем недостовірної інформації до звітів про оцінку майна, до Єдиної бази даних звітів про оцінку на об`єкти, щодо яких скаржник звертався для проведення перевірки Фондом, а саме: АДРЕСА_1 - пароль пошуку в Єдиній базі НОМЕР_1 - оцінка від 19.03.21 р.; АДРЕСА_2 , пароль пошуку в Єдиній базі НОМЕР_3 - оцінка від 06.04.21 p.; АДРЕСА_3 - пароль пошуку в Єдиній базі НОМЕР_2 - оцінка від 12.04.21 р. та запропонував в термін до 29.06.2021 року надати копії вищезазначених звітів про оцінку майна інформацію з яких внесено до Єдиної бази.
В подальшому надані Позивачем звіти, Відповідач відправив до фахівців на рецензування, за результатами чого, звіти класифікувалися за ознакою абзацу п`ятого пункту 67 Національного стандарту 1 «Загальні засади оцінки майна та майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 №1440 (далі Національний стандарт №1) як такі, що не відповідають вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісними та (або) непрофесійними.
21.12.2021 р. Відповідач листом за №10-059-30270 повідомив Позивача, що на підставі висновків рецензування на наступне засідання Екзаменаційної комісії Фонду виноситься питання щодо подальшої професійної оціночної діяльності.
Листом від 12.01.2022 №10-59-540 Відповідач проінформував Позивача про засідання Екзаменаційної комісії, яке відбудеться 27.01.22 р.
27.01.2022 Позивач прибув на засідання та надав пояснення наступного змісту. Позивач вказав, що скарга гр. ОСОБА_2 від 25.05.2021 на внесення мною в Єдину базу недостовірної інформації необґрунтована і безпідставна. Звіти були перевірені нотаріусами під час укладання угод купівлі-продажу і недостовірних даних в них не виявлено. Скарга надійшла через 1,5-2 місяці після складання звітів і їх використання за призначенням.
За результатами засідання Екзаменаційної комісії, згідно п. 1.18 Протоколу №132 від 27.01.2022 р., було прийнято рішення позбавити (анулювати) ОСОБА_1 кваліфікаційного свідоцтва оцінювача МФ №185 виданого 08.10.2016 Фондом та ПНВЗ «Міжнародний інститут бізнесу» за спеціалізацією «Оцінка нерухомих речей (нерухомого майна, нерухомості), у тому числі земельних ділянок. та майнових прав на них». Щодо згадуваного в Протоколі Екзаменаційної комісії кваліфікаційного документу оцінювача-сертифіката №14-025 виданого 02.06.2001 Державним комітетом України по земельних ресурсах та ПВНЗ «Міжнародний інститут бізнесу» то слід зазначити, що він втратив чинність з прийняттям ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» №2658-ІІІ від 12.07.2001 р. ст.6 якого передбачає отримання оцінювачем кваліфікаційного свідоцтва оцінювача відповідно до цього закону.
Про рішення Екзаменаційної комісії Позивача було повідомлено листом Фонду від 21.02.2022 №10-59-3415.
На виконання Протоколу Екзаменаційної комісії, Відповідачем був виданий Наказ від 17.02.2022 № 272 про позбавлення Позивача кваліфікаційного свідоцтва оцінювача МФ №185 виданого 08.10.2016 Фондом та ПНВЗ «Міжнародний інститут бізнесу» за спеціалізацією «Оцінка нерухомих речей (нерухомого майна, нерухомості), у тому числі земельних ділянок, та майнових прав на них».
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Правові основи проведення оцінки майна, майнових прав, а також здійснення професійної оціночної діяльності на території України, механізми її державного та громадського регулювання, а також забезпечення функціонування системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінювання майна, майнових прав та використання результатів такої оцінки визначаються Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12.07.2001 № 2658-III (далі - Закон № 2658-III).
Відповідно до статті 1 Закону № 2658-III його норми поширюються на правовідносини, що виникають під час здійснення оцінки майна та майнових прав, які належать фізичним і юридичним особам України як на території України, так і за її межами, а також фізичним і юридичним особам інших держав на території України чи за її межами у випадках, коли відповідна угода укладається відповідно до законодавства України. Крім того, дія цього Закону поширюється на використання результатів оцінки та на здійснення професійної оціночної діяльності в Україні.
Згідно зі статтею 2 Закону № 2658-III регулювання оцінки майна, майнових прав і професійної оціночної діяльності здійснюється цим Законом, а також іншими нормативно-правовими актами у сфері оцінки майна, за умови, що вони не суперечать його положенням. У випадку, якщо міжнародними договорами, обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлено інші правові норми щодо оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності, застосовуються норми відповідного міжнародного договору.
Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 2658-III оцінка майна та майнових прав (далі - оцінка майна) являє собою процес визначення їх вартості на конкретну дату оцінки із застосуванням процедури, встановленої нормативно-правовими актами, зазначеними у статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.
Згідно з частиною третьою статті 3 Закону № 2658-III незалежною оцінкою майна вважається оцінка, яка здійснюється суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання.
Процедури проведення оцінки майна визначаються відповідними нормативно-правовими актами у сфері оцінки майна. У разі проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Якщо ж оцінка майна проводиться самостійно органом державної влади або органом місцевого самоврядування, у такому випадку складається акт оцінки майна. Вимоги до оформлення звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону (частина четверта статті 3 Закону № 2658-III).
Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 2658-III професійна оціночна діяльність (далі - оціночна діяльність) - це діяльність оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності, які визнані такими відповідно до положень цього Закону, і яка полягає в організаційному, методичному та практичному забезпеченні процесу проведення оцінки майна, а також у розгляді та підготовці висновків щодо вартості майна.
Згідно зі статтями 5 та 6 Закону № 2658-III суб`єктами оціночної діяльності можуть бути:
суб`єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - підприємці, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює щонайменше один оцінювач і які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до вимог цього Закону;
органи державної влади та органи місцевого самоврядування, які отримали повноваження на здійснення оціночної діяльності у процесі виконання функцій з управління та розпорядження державним майном та/або майном комунальної власності, і у складі яких працюють оцінювачі.
Права, обов`язки та відповідальність суб`єктів оціночної діяльності визначаються цим Законом та іншими законами України.
Оцінювачами можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які склали кваліфікаційний іспит та отримали кваліфікаційне свідоцтво оцінювача відповідно до вимог цього Закону.
Разом з тим оцінювачем не може бути особа, яка має непогашену або не зняту судимість за вчинення кримінального правопорушення, або щодо якої протягом останнього року застосовувалося адміністративне стягнення за правопорушення, пов`язане з корупцією.
Права, обов`язки та відповідальність оцінювачів також визначаються цим Законом та іншими законами.
Крім того, оцінювачу забороняється використовувати свої повноваження з метою отримання неправомірної вигоди або приймати обіцянку чи пропозицію такої вигоди для себе чи інших осіб.
Згідно з положеннями статті 9 Закону № 2658-III методичне регулювання процесу оцінки майна здійснюється шляхом прийняття відповідних нормативно-правових актів у сфері оцінки майна. До таких актів належать положення (національні стандарти) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методики та інші нормативно-правові акти, які розробляються з урахуванням вимог зазначених стандартів та затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України.
Розроблення нормативно-правових актів з оцінки майна здійснюється на основі міжнародних стандартів оцінки. До їх підготовки Фонд державного майна України залучає інші органи державної влади, саморегулівні організації оцінювачів, найбільш авторитетних фахівців у сфері оцінки, а також наукові та інші установи.
Нормативно-правові акти, які регулюють питання визначення вартості (ціни) майна, не повинні суперечити положенням (національним стандартам) оцінки майна.
Національні стандарти оцінки майна повинні містити визначення основних понять, зокрема поняття ринкової вартості, принципів оцінки, методичних підходів та особливостей проведення оцінки відповідного майна залежно від мети оцінки. Також вони повинні визначати вимоги до змісту звіту про оцінку майна та порядок його рецензування.
Зазначені стандарти визначають випадки, коли оцінювачі повинні застосовувати певні методичні підходи для визначення ринкової вартості майна, а також випадки та обмеження щодо використання методичних підходів для визначення неринкових видів вартості майна. Водночас у разі, якщо законами України, нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України, договором на проведення оцінки майна або ухвалою суду не визначено конкретний вид вартості, який має бути встановлений за результатами оцінки, визначається ринкова вартість майна.
Положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими для виконання усіма суб`єктами оціночної діяльності під час проведення оцінки майна незалежно від форми власності такого майна та незалежно від підстав проведення оцінки.
Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 12 Закону № 2658-III звіт про оцінку майна є документом, у якому містяться висновки щодо вартості майна та який підтверджує виконання процедур оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до укладеного договору. Такий звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо здійснювали оцінку майна, а також скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.
Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядок його оформлення та процедури рецензування визначаються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. При цьому зміст звіту повинен містити розділи, які розкривають проведені процедури оцінки та використану нормативно-правову базу у сфері оцінки майна.
Зміст, форма, порядок складання, затвердження та строк дії акта оцінки майна визначаються Кабінетом Міністрів України.
Наказом Фонду державного майна України від 31.10.2011 № 1585/1, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.11.2011 за № 1351/20089, було затверджено Положення про порядок рецензування звітів про оцінку майна та майнових прав рецензентами, які працюють у штаті Фонду державного майна України, його регіональних відділень та представництв (далі - Положення № 1585/1). Це Положення визначає процедуру проведення рецензування звітів про оцінку майна та майнових прав рецензентами, які працюють в апараті Фонду державного майна України та його регіональних відділеннях, з метою забезпечення здійснення рецензування з дотриманням вимог статті 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», а також положень пунктів 62- 67 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 № 1440.
Відповідно до пункту 2.1 розділу ІІ Положення № 1585/1, з урахуванням вимог пункту 62 Національного стандарту № 1, рецензування звіту про оцінку майна здійснюється на підставі письмового звернення особи, яка використовує результати оцінки для прийняття відповідних рішень. Таке рецензування може проводитися, зокрема, на вимогу замовників або платників оцінки майна, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, судів, а також інших осіб, які зацікавлені у неупередженому та об`єктивному критичному розгляді проведеної оцінки майна. Крім того, рецензування може здійснюватися за ініціативою самого суб`єкта оціночної діяльності.
Аналіз положень Положення № 1585/1 у їх взаємозв`язку з положеннями частини першої статті 13 Закону № 2658-III дає підстави дійти висновку, що рецензування звіту про оцінку майна проводиться, зокрема, на підставі письмового звернення осіб, які заінтересовані у неупередженому та об`єктивному аналізі проведеної оцінки майна.
Відповідно до пункту 3.1 розділу ІІІ Положення № 1585/1 у випадках, передбачених пунктом 2.1 розділу ІІ цього Положення, до письмового звернення про проведення рецензування обов`язково додається оригінал звіту про оцінку майна. Такий звіт має бути прошитий (прошнурований), пронумерований та скріплений підписом суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання, який здійснював оцінку. Винятки з цієї вимоги можливі лише у випадках, передбачених пунктами 3.4 та 3.6 цього розділу.
Отже, аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку, що обов`язковими умовами для проведення рецензування звіту про оцінку майна є надходження відповідного звернення, зокрема письмового звернення особи, яка заінтересована у неупередженому та об`єктивному критичному розгляді оцінки майна, а також обов`язкове подання оригіналу відповідного звіту про оцінку майна. У разі недотримання зазначених вимог звіт про оцінку майна не приймається до процедури рецензування.
Відповідно до частин першої та другої статті 13 Закону № 2658-III рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття відповідних рішень. Зокрема, таке рецензування може проводитися на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, судів, а також інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому та об`єктивному критичному розгляді проведеної оцінки майна. Крім того, рецензування може бути ініційоване безпосередньо самим суб`єктом оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит, адресований особам, які відповідно до цієї статті наділені правом здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна).
Рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) можуть здійснювати оцінювачі, які мають не менше ніж дворічний практичний досвід здійснення діяльності з оцінки майна. Також такі функції можуть виконувати експертні ради, створені саморегулівними організаціями оцінювачів з метою здійснення контролю за якістю оцінки майна, що проводиться оцінювачами - членами відповідної саморегулівної організації. Окрім цього, рецензування можуть здійснювати оцінювачі, які мають щонайменше дворічний практичний досвід діяльності у сфері оцінки майна та працюють у Фонді державного майна України, а також в інших органах, визначених статтею 5 цього Закону.
Конституційний Суд України у рішенні від 01.12.2004 року у справі № 1-10/2004 (справа щодо тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес») надав роз`яснення щодо змісту понять «заінтересована особа» та «охоронюваний законом інтерес». У цьому рішенні зазначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», яке використовується, зокрема, у частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших нормативно-правових актах, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» слід розуміти як прагнення особи до користування певним конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом. Такий інтерес обумовлений загальним змістом об`єктивного права і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві, проте є легітимним дозволом, який виступає самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони. Метою такого захисту є задоволення індивідуальних або колективних потреб, що не суперечать Конституції України, законам України, суспільним інтересам, а також принципам справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
З матеріалів справи вбачається, що із заявою щодо порушення законодавства при складанні Позивачем звітів про оцінку майна звернулася громадянка ОСОБА_3 . Разом з тим Відповідач не надав суду жодних доказів того, що зазначена особа є заінтересованою у розумінні наведених вище норм законодавства.
Крім того, на момент розгляду справи суду не було подано жодних відомостей про оскарження або визнання недійсними правочинів купівлі-продажу зазначених квартир. Тобто правочини, укладені на підставі відповідних звітів про оцінку майна, не були предметом судового оскарження.
У даному випадку Відповідач не навів жодних аргументів, які б свідчили про наявність заінтересованості у громадянки ОСОБА_3 щодо результатів оцінки, зазначених у звітах про визначення вартості таких об`єктів нерухомості:
- квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , дата оцінки та реєстрації звіту в Єдиній базі - 06.04.2021 (пароль пошуку - НОМЕР_1);
- квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , дата оцінки та реєстрації звіту в Єдиній базі - 19.03.2021 (пароль пошуку - НОМЕР_2);
- квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , дата оцінки та реєстрації звіту в Єдиній базі - 12.04.2021.
Відповідач передав зазначені звіти до секретаріату Екзаменаційної комісії для розгляду питання щодо професійної оціночної діяльності оцінювача ОСОБА_1 на засіданні Екзаменаційної комісії.
Оскільки відповідно до даних Державного реєстру станом на 26.10.2021 оцінювач ОСОБА_1 не перебував у складі жодної саморегулівної організації оцінювачів, Фонд державного майна України листом від 26.10.2021 № 10-59-25141 направив відповідні звіти про оцінку майна члену Екзаменаційної комісії ОСОБА_4 для проведення їх рецензування.
За результатами проведеного рецензування член Екзаменаційної комісії ОСОБА_4 зазначила, що відповідні звіти про оцінку класифікуються відповідно до абзацу п`ятого пункту 67 Національного стандарту № 1 як такі, що не відповідають вимогам нормативно-правових актів у сфері оцінки майна, є неякісними та/або непрофесійними, у зв`язку з чим вони не можуть бути використані.
Наказом Фонду державного майна України № 1997 від 13.11.1997, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 28.11.2002 за № 925/7213, затверджено Положення про порядок роботи Екзаменаційної комісії. Зазначене Положення було розроблене з метою реалізації вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» у частині організаційного забезпечення діяльності Екзаменаційної комісії щодо прийняття рішень про видачу або позбавлення (анулювання) кваліфікаційних свідоцтв оцінювачів (далі - Положення № 1997).
Згідно з пунктом 1 розділу 4 цього Положення розгляд питань, пов`язаних із позбавленням кваліфікаційного свідоцтва (кваліфікаційного документа) оцінювача або його анулюванням, здійснюється за певних умов, зокрема у разі отримання Фондом державного майна України письмового звернення (скарги) від заінтересованих осіб. Таке звернення повинно містити належне обґрунтування підстав для позбавлення оцінювача кваліфікаційного свідоцтва. До звернення додається звіт про оцінку майна (акт оцінки майна) або належним чином оформлена копія такого звіту відповідно до вимог Положення про порядок рецензування звітів про оцінку майна та майнових прав, а також одна або декілька рецензій на нього. До звернення також можуть додаватися інші матеріали, які розкривають суть питання, зокрема судові рішення, листування з відповідного питання чи інші документи.
Відповідно до положень Положення № 1997 розгляд питань щодо позбавлення кваліфікаційного свідоцтва оцінювача також може здійснюватися у процесі реалізації Фондом державного майна України своїх повноважень, визначених Порядком ведення Єдиної бази даних звітів про оцінку, затвердженим наказом Фонду державного майна України від 17.05.2018 № 658, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 05.06.2018 за № 677/32129 (зі змінами). Крім того, підставою може бути випадок, передбачений пунктом 4.4 розділу IV Положення про порядок рецензування звітів про оцінку майна та майнових прав, або отримання Фондом письмового звернення від членів Екзаменаційної комісії щодо виявлених під час проведення кваліфікаційного іспиту звітів про оцінку майна, які відповідають ознакам, передбаченим абзацом п`ятим пункту 67 Національного стандарту № 1.
У випадку ненадання до Фонду державного майна України документів, визначених відповідними положеннями цього розділу, питання щодо професійної діяльності оцінювача Екзаменаційною комісією не розглядається.
Якщо під час аналізу документів з оцінки майна, у тому числі рецензій на звіт про оцінку майна (акт оцінки майна), виявляються грубі порушення оцінювачем вимог нормативно-правових актів у сфері оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності, Фонд державного майна України передає письмове звернення заявника разом з доданими документами до секретаріату Екзаменаційної комісії для розгляду.
У разі встановлення грубого порушення оцінювачем вимог нормативно-правових актів у сфері оцінки майна відповідний звіт надсилається для рецензування експертній раді саморегулівної організації оцінювачів (у разі, якщо оцінювач є її членом) або члену Екзаменаційної комісії, якому доручено здійснити рецензування, якщо оцінювач не є членом жодної саморегулівної організації.
Підстави для позбавлення оцінювача кваліфікаційного свідоцтва визначені статтею 16 Закону.
Відповідно до частини другої статті 16 Закону № 2658-III рішення про позбавлення кваліфікаційного свідоцтва оцінювача (його анулювання) приймається Екзаменаційною комісією на підставі письмового подання заінтересованих осіб у разі: неодноразового грубого порушення оцінювачем нормативно-правових актів з оцінки майна; наявності судового рішення щодо факту непрофесійної оцінки майна, проведеної оцінювачем; наявності у оцінювача непогашеної судимості за корисливі кримінальні правопорушення; встановлення факту неправомірної видачі кваліфікаційного свідоцтва; встановлення факту порушення оцінювачем обмежень, передбачених статтею 8 цього Закону.
Аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку, що Екзаменаційна комісія наділена повноваженнями приймати рішення щодо позбавлення або анулювання кваліфікаційного свідоцтва оцінювача за відповідною спеціалізацією у разі встановлення неодноразового грубого порушення оцінювачем нормативно-правових актів у сфері оцінки майна.
Водночас у випадку ненадання до Фонду державного майна України оригіналу звіту про оцінку майна або навчального звіту про оцінку майна разом із рецензією на нього, складеною членом Екзаменаційної комісії, питання щодо професійної діяльності оцінювача Екзаменаційною комісією не розглядається.
Як вбачається з матеріалів справи, заявником - ОСОБА_3 - до поданої скарги не було додано звітів про оцінку майна або їх копій. Більше того, Відповідач самостійно витребував у Позивача оригінали відповідних звітів, що суперечить вимогам пункту 1 розділу 4 Положення № 1997.
Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) такі рішення або дії: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень саме з тією метою, з якою вони були надані; обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо; добросовісно; розсудливо; із дотриманням принципу рівності перед законом; пропорційно; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; а також у розумний строк.
Суд зазначає, що на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок приймати будь-яке рішення обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх істотних обставин, що мають значення для його прийняття.
Разом з тим у пункті 1.18 протоколу № 132 від 27.01.2022 засідання комісії Фонду державного майна України взагалі відсутнє належне обґрунтування щодо порушення Позивачем вимог чинного законодавства під час складання звітів про оцінку майна.
Наведені обставини не дають можливості суду встановити зміст та характер порушення, допущеного Позивачем, а також оцінити застосовані Відповідачем наслідки як належні та обґрунтовані.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірне рішення Відповідача щодо позбавлення Позивача кваліфікаційного документа оцінювача було прийняте необґрунтовано, без належної перевірки та оцінки наявності факту порушення законодавства.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Фонду державного майна України - залишити без задоволення, а рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна 

Л.В. Бєлова