Номер провадження: 22-ц/813/789/26 
Справа № 523/17599/24
Головуючий у першій інстанції Сувертак І.В.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого – Громіка Р.Д.,
суддів – Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,
за участю секретаря – Скрипченко Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за відсутності учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Пересипського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

ВСТАНОВИВ:
1. ОПИСОВА ЧАСТИНА.
Короткий зміст позовних вимог.
Позивач звернувся з позовом до відповідача та просив стягувати з ОСОБА_1 аліменти на його користь у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) батька, до досягнення ОСОБА_1 23-х років, починаючи з дати звернення до суду.
Позовна заява вмотивована тим, що 28 січня 2013 року рішенням Суворовського районного суду м. Одеси було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які є батьками позивача у даній справі.
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2015 року вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 800 гривень щомісячно, починаючи з 03.11.2014 року до досягнення ОСОБА_1 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
На момент подання позову, ОСОБА_1 вже є повнолітньою особою, не одружений, не працює, отримує перший (бакалаврський) рівень вищої освіти.
13 серпня 2021 року між ОСОБА_1 та державним університетом «Одеська політехніка» було укладено договір про надання платної освітньої послуги. На момент подання позову, позивач був студентом 4 курсу денної форми навчання навчально-наукового інституту комп`ютерних систем Державного університету «Одеська політехніка».
У зв`язку з цим, позивач потребує утримання відповідача на час навчання та отримання вищої освіти.
Відповідач надавати допомогу відмовляється, у зв`язку з чим, позивач змушений звернутися до суду з позовною заявою про стягнення аліментів з батька на час його навчання в розмірі 1/4 заробітку (доходу) до досягнення ним 23-річного віку.
Крім того, 05 вересня 2025 року представник позивача - адвокат Переходов М.В. надав на адресу суду клопотання про долучення доказів в котрому зазначено, що Наказом №799-с від 01.09.2025 директора Національного університету "Одеська політехніка" Жидкова Олександра Олексійовича було зараховано на 1 курс магістратури денної форми навчання навчального-наукового інституту комп`ютерних систем Національного університету "Одеська політехніка". Закінчення навчання планується 31.05.2027 року.
Таким чином, стягнення аліментів повинно відбуватись з дня подачі позову до 31.05.2027 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Пересипського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання задоволено. Стягнено з ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, на користь та на утримання сина ОСОБА_1 , починаючи з 23 жовтня 2024 року та до закінчення навчання, а саме до 31 травня 2027 року включно. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 гривень 00 копійок. Стягнено з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 1211 гривень 20 копійок. Стягнено з ОСОБА_3 судовий збір в дохід держави в сумі 1211 гривень 20 копійок.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга вмотивована тим, що відповідач з початком широкомасштабної агресії рф 24.02.2022 року втратив роботу, і по теперішній час не працює, перебивається випадковими заробітками, яких в сукупності не вистачає йому самому для задоволення власних потреб: мінімальних харчування, їжі, сплати комунальних послуг тощо. Його заробітки (дохід) є непостійними, мінливими, і в середньому вимірі ніколи не перевищували прожитковий мінімум для працездатних дорослих осіб.

Сповіщення сторін та заяви у справі.
Про судове засідання, призначене на 08 квітня 2026 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи, однак у судове засідання не з`явились.
Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.
Повний текст судового рішення складено 20 квітня 2026 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасування в частині стягнення з ОСОБА_3 судового збору.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно з ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що 28 січня 2013 року рішенням Суворовського районного суду м. Одеси розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які є батьками позивача у даній справі. (а.с. 7,8).
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2015 року вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 800 гривень щомісячно, починаючи з 03.11.2014 року до досягнення ОСОБА_1 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с. 10,11).
На момент подання позову, ОСОБА_1 вже є повнолітньою особою, не одружений, не працює, отримує перший (бакалаврський) рівень вищої освіти.
13 серпня 2021 року між ОСОБА_1 та державним університетом «Одеська політехніка» було укладено договір про надання платної освітньої послуги. На момент подання позову, позивач був студентом 4 курсу денної форми навчання навчально-наукового інституту комп`ютерних систем Державного університету «Одеська політехніка». (а.с. 12-14).
У зв`язку з цим, позивач потребує утримання відповідача на час навчання та отримання вищої освіти.
Відповідач надавати допомогу відмовляється, у зв`язку з чим, позивач змушений звернутися до суду з позовною заявою про стягнення аліментів з батька на час його навчання в розмірі 1/4 заробітку (доходу) до досягнення ним 23-річного віку.
Наказом №799-с від 01.09.2025 року директора Національного університету «Одеська політехніка» Жидкова Олександра Олексійовича було зараховано на 1 курс магістратури денної форми навчання навчального-наукового інституту комп`ютерних систем Національного університету "Одеська політехніка". Закінчення навчання планується 31.05.2027 року.
Згідно з ст. 198 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення їх до двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітню дочку, сина у твердій грошовій сумі і(або) у частці від заробітку(доходу) платника аліментів з урахуванням обставин зазначених у ст.182 цього кодексу.
Згідно з вимог ч. ч. 1,2 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Таким чином, позивачем доведено свої позовні вимоги.
Пунктом 1 ч.3 ст.133 ЦПК України передбачає, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Пунктом 1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються, у разі задоволення позову на відповідача.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 зазначила наступне.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу — це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.
Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч.2 ст.3, ст.59 Конституції покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. Проте не всі галузеві закони, зокрема процесуальні кодекси, містять приписи, спрямовані на реалізацію такого права, що може призвести до обмеження чи звуження змісту та обсягу права кожного на правову допомогу
При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, роз`яснила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Вирішуючи питання обґрунтованості щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 12000 грн, суд першої інстанції правильно вказав таке.
Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду у справі №755/9215/15-ц при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі №905/1795/18 та у справі №922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Тому суд першої інстанції, при розподілі витрат на професійну правничу допомогу, правильно врахував, що справа є незначної складності, у даній категорії справ наявна узгоджена та усталена судова практика, через що позовні заяви у даних справах є майже типовими та фактично шаблонними, існує відпрацьована адвокатська практика у даній категорії справ, а обсяг досліджених доказів є невеликим, а тому суд першої інстанції правильно вважав за необхідне зменшити суму стягнення з відповідача на користь позивача до 4000 грн витрат на правову допомогу. Саме такий розмір витрат на думку суду є об`єктивним, співмірним з виконаною адвокатом роботою у цій справі.
Таким чином, суд першої інстанції також вважав обґрунтованим стягнути з відповідача на користь держави суму неоплаченого судового збору в розмірі 1211 гривень 20 копійок.

Водночас апеляційний суд зазначає, що у п`ятому абзаці резолютивної частини рішення Пересипського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2025 року стягнено судовий збір з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса фактичного проживання ВПО: АДРЕСА_1 .
Апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_3 не є стороною у справі та з нього не можуть бути стягнуті судові витрати, а тому в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Щодо доводів апеляційної скарги.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.
Щодо доводів апеляційної скарги, то у відзиві на апеляційну скаргу адвокат Переходов М.В., який діє в інтересах позивача, вказав, що згідно з відповіді Пенсійного фонду України на запит № 289209785 від 26.08.2025 приватного виконавця Бондарева Романа Володимировича ОСОБА_1 отримує заробітну плату у військовій частині НОМЕР_2 .
Згідно з відповіді Державної податкової служби України на запит № 289209794 від 26.08.2025 року приватного виконавця Бондарева Романа Володимировича ОСОБА_1 отримує дохід у в/ч НОМЕР_2 як мінімум з четвертого кварталу 2024 року.
Так, за 4 квартал 2024 року відповідач отримав 159 058,49 грн доходу та 27620,4 грн у в/ч НОМЕР_3 , за 1 квартал 2025 року - 261 758,9 грн доходу, за 2 квартал 2025 року - 382 345,2 грн доходу. 
Таким чином, апеляційний суд зазначає, що твердження скаржника про відсутність у нього доходів спростовується відповідними доказами. 
Наведені в апеляційній скарзі інші доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції. 
Одночасно апеляційний суд зазначає, що доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, власної інтерпретації судового рішення, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.
Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог, однак у п`ятому абзаці резолютивної частини рішення Пересипського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2025 року помилково зазначив ОСОБА_3 , який не є стороною у справі, і стягнув судові витрати, тому є підстави для скасування судового рішення в цій частині.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Пересипського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2025 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса фактичного проживання ВПО: АДРЕСА_1 , судовий збір в дохід держави в сумі 1211 гривень 20 копійок.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 20 квітня 2026 року.

Головуючий       Р.Д. Громік

Судді:       М.М. Драгомерецький

С.М. Сегеда