К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2026 року місто Київ

справа № 367/10410/24
апеляційне провадження № 22-ц/824/2452/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Саліхова В.В.,

суддів: Євграфової Є.П., Шкоріної О.І.,

за участю секретаря судового засідання: Алієвої Д.У.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кузьменка Сергія Івановича на заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 06 травня 2025 року, ухвалену під головуванням судді Горбачової Ю.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вудпроект» про стягнення грошових коштів за невиконання договору поставки товару,-

в с т а н о в и в :
У жовтні 2024 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Вудпроект» про стягнення грошових коштів за невиконаним договором № 10/31/4 від 31.10.2022 з поставки товару, в якому просила стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 250 088,74 грн., з яких: 117 916,00 грн. - частина суми попередньої оплати (основного боргу); 86 582,65 грн. - пеня; 13 874,09 - інфляційні втрати; 6 716,00 грн. - 3% річних; 20 000 грн. - моральна шкода; 5 000 грн. - сума винагороди за надання юридичних послуг.
В обґрунтування позову зазначено, що 07 жовтня 2022 року ОСОБА_1 та ТОВ «Вудпроект», в особі директора - Черкас Віталія Васильовича, уклали письмовий Договір № 10/31/4 від 31 жовтня 2022 року по поставці товару, а саме: кварц-вінілове покриття та підстілку під нього. За вказаним договором позивач замовила, а відповідач прийняв замовлення на виконання робіт з поставки товару на об`єкт покупця.
На виконання умов договору, 02.11.2022 року здійснила оплату за товар в сумі 87 700,00 грн., та в цей же день здійснила ще одну оплату на суму 80 000,00 грн. В свою чергу, відповідач свої зобов`язання згідно умов договору по виконанню поставки товару на об`єкт позивача, протягом 30 робочих днів з моменту здійснення покупцем передплати, та неповерненню суми передоплати, як протягом 10 днів, з часу надсилання відповідачу претензії-вимоги, так і не повернення коштів відповідачем, станом на день подання даної позовної заяви, не виконав.
Звертає увагу, що у повідомлені від 1 грудня 2022 року відповідач повідомив, що: «На наступному тижні кварц має бути уже в Україні, доставку робити до вас на об`єкт чи краще нехай у нас на виробництві буде?». Відповідач погодилася на те, щоб товар залишився у відповідача на виробництві і щоб товар був доставлений на об`єкт за вимогою позивача. 24 квітня 2023 року позивач запитала у відповідача, «Чи все добре із підлогою?». На що відповідач відповів, що «все нормально», вчергове запевнивши позивача, що весь товар вже є у наявності і готовий до доставки, але його потрібно попередити за 2-3 тижні до доставки. Однак, коли позивач запросила доставку товару відповідач товар не доставив.
26 вересня позивач повторно запросила доставку товару. Відповідно до обоюдної домовленості доставку товару відповідач повинен був здійснити 11 жовтня 2023 року. Проте, в порушення умов договору, відповідач частково доставив кварц-вінілове підлогове покриття, але іншої різновидності моделі. Відповідачем було доставлено кварц-вінілове підлогове покриття іншої моделі, а саме: Arbiton Woodric Collection, розміри 1220*229, 4,0/0,55 мм CW 182/Holman Oak в обсязі лише 12 м2 (5 упаковок), крім того не була доставлена підложка під підлогове кварц-вінілове покриття. Поставка відповідачем не належного товару є прямим порушенням п. 1.3., в договорі чітко прописано, який саме товар повинен поставити відповідач, а саме: підлогове покриття в кількості 108,94 м.к. (52 уп.) а саме: Arbiton, Amaron Superiore. Розміри 1830*229 мм, 5,0 мм та підстилку під нього СА 168/Gaillarde Oak. Відповідач поставив позивачу частину неналежного, непередбаченого договором, чим порушив умови договору.
В подальшому позивач в усній формі домовилася з відповідачем, що останній поставе товар який є у нього в наявності, а саме поставив модель яка не була зазначена в договорі - Arbiton Woodric Collection, розміри 1220*229, 4,0/0,55 мм CW 182/Holman Oak, та компенсує 200,00 грн. за кожен квадратний метр покриття, який не відповідає початковому замовленню. Проте, відповідач в черговий раз, не виконав взятих на себе зобов`язань, а саме - знову поставив товар не в повному обсязі, а саме: 1) Кварц-вінілова підлога Arbiton Woodric Collection, розміри 1220*229, 4,0/0,55 мм; 2) Підложка під кварц-вінілове покриття: 108 кв.м.; 3) Плінтус стіновий: 56 м.п. Плінтус включений в розрахунки як частина усної угоди, досягнутої для компенсації частини коштів. За обоюдною домовленістю з відповідачем, сторонами було вирішено включити до угоди 100 м.п. стінового плінтуса за ціною 105,00 грн. за погонний метр, які мали бути доставлені замість частини непоставленого товару. Однак, на час написання даної заяви відповідачем було поставлено лише 56 м.п., вказана частина поставки включена до розрахунку повернення коштів.
В подальшому відповідач пообіцяв, що він оголосить суму, за поставлений товар та поверне залишок. Проте, суму коштів, які підлягають поверненню, не оголосив. В подальшому сторони домовилися що позивач замовить товар у інших постачальників, а відповідач компенсує вартість за 1 кв.м. поставленого товару. Також сторонами було обумовлено, що вартість для розрахунку становить 1340,00 грн. за 1 кв.м. підложки кварц-вінілової підлоги та 74,00 грн. за 1 м.кв. підложки для кварц-вінілової підлоги, в усній формі відповідач попросив надати розрахунки та реквізити для повернення коштів, а також ОСОБА_2 обіцяв повернути 50 % від заплаченої позивачем суми. Однак, кошти так і не повернув.
Враховуючи факт невиконання відповідачем договірних зобов`язань, а саме товар поставлений не в повному обсязі, та неналежної марки, а також численні та систематичні порушення строків доставку товару, позивач зауважує, що 14.09.2024 року надіслала відповідачу претензію-вимогу про повернення їй частини суми коштів, оплачених по договору, у розмірі 117 916,00 грн., вираховуючи з основної суми оплати, яка склала 167 700,00 грн. - 49 784,00 грн., дана сума включає вартість доставлених відповідачем матеріалів. Відповідач претензію-вимогу отримав та відповів, що по даній претензії він до 23 вересня компенсує вартість кварц-вінілу. Однак, станом на 29.09.2024, ТОВ «Вудпроект» в особі директора Черкас В.В., товар в повному обсязі не поставив, а кошти відповідно до вимог претензії, позивачу не повернув.
У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань з повернення грошових коштів, позивачем на суму заборгованості було нараховано пеню у розмірі 86 582,65 грн., 3% річних у розмірі 6 716,00 грн. та інфляційні втрати у розмірі 13 874,09 грн.
Також, позивач зазначала, що неправомірними діями відповідача їй було заподіяно фізичні та душевні страждання, вона відчувала себе самотньою, невдахою, нещасною, нездатною до досягнення колишніх успіхів, знизився загальний фізичний тонус, з`являлися супутні цьому різного роду функціональні розлади, які порушили сон, апетит. Пережиті нею страждання негативно відбиваються на виховані двох неповнолітніх дітей, професійній діяльності, пізнавальної активності, у зв`язку з чим вважає, що відповідач повинен сплатити на користь позивача суму моральної шкоди, в розмірі 20 000,00 грн.
Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 06 травня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Кузьменко С.І. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати заочне рішення та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Апеляційна скарга обгрунтована тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відсутність у договорі підпису не свідчить про його недійсність. Фактичне виконання умов договору підтверджує наявність договірних відносин навіть без підпису. Переписка у месенджері є належним доказом існування договірних відносин.
Вказує, що судом не враховано, якщо директор діяв від імені товариства, то отримання ним коштів вважається отримання коштів самим товариством. Сплата коштів на рахунок керівника може вважатися належним виконанням зобов'язання.
Зауважує, що відсутність відзиву на позов є підставою для визнання обставин, наведених у позові, доведеними.
В судове засідання ОСОБА_1 та її представник Кузьменко С.І. не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належно. Адвокат Кузьменко С.І. надіслав клопотання про розгляд справи без участі позивача та її представника.
Представник відповідача ТОВ «Вудпроект» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи товариство повідомлено належно, шляхом направлення судової повістки на поштову адресу, конверт з поштовим відправленням повернувся на адресу апеляційного суду з відміткою про причини невручення «адрес відсутній».
Заслухавши доповідь судді Саліхова В.В., пояснення представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла наступних висновків.
З матеріалів справи вбачається, що 31 жовтня 2022 року ОСОБА_1 підписала договір № 10/31/4, відповідно до якого ТОВ «Вудпроект» (продавець) зобов`язується передати у власність ОСОБА_1 (покупець) товар, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його вартість на умовах цього договору. Разом з тим, підпис представника продавця на копії долученого договору відсутній.
ОСОБА_1 вказувала, що на виконання умов вказаного вище Договору, 02 листопада 2022 року здійснила дві оплати за товар, а саме в сумі 87 700,00 грн. та в сумі 80 000,00 грн., на підтвердження чого долучила до позову копії квитанцій № 0.0.2728056414.1 від 02.11.2022 та № 0.0.2728063389.1 від 02.11.2022.
З наданих копій квитанцій № 0.0.2728056414.1 від 02.11.2022 та № 0.0.2728063389.1 від 02.11.2022 вбачається, отримувачем коштів є фізична особа ОСОБА_2 , з зазначенням призначення платежу «поповнення рахунку». Перерахування коштів здійснювалося не позивачем, а іншою фізичною особою.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження укладення 07 жовтня 2022 року між ОСОБА_3 (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вудпроект» (продавець) договору № 10/31/4 та як наслідок, виникнення у відповідача зобов`язань перед позивачем на виконання поставки товару.
Колегія суддів погодилася з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду
у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зазначив, що порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.
Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
У частині першій статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з частиною першою статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
У частинах першій, другій статті 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 як на підставу своїх порушених прав послалася на те, що ТОВ «Вудпроект» не поставив товар на об'єкт позивача та не повернув суму оплати на виконання договору від 31 жовтня 2022 року № 10/31/4, відповіді на вимогу про повернення суми оплати за поставку не надало.
Відповідно до частин першої, другої статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
У частині першій статті 656 ЦК України визначено, що предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому.
Відповідно до статті 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.
Згідно зі статтею 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
У статті 693 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Відповідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
У частині першій статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що між нею та ТОВ «Вудпроект» (продавець), в особі директора - Черкаса В.В., було укладено письмовий Договір № 10/31/4 по поставці товару, згідно умов якого продавець зобов`язується передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його вартість на умовах цього договору (п. 1.1.). На підтвердження чого позивачем долучено копію зазначеного договору.
Надана позивачем копія Договору № 10/31/4 від 31.10.2022 року, не містить підпису представника продавця - ТОВ «Вудпроект».
Позивач також вказувала, що на виконання умов вказаного вище Договору, 02.11.2022 року здійснила дві оплати за товар, а саме в сумі 87700,00 грн. та в сумі 80000,00 грн., на підтвердження чого долучила до позову копії копій квитанцій № 0.0.2728056414.1 від 02.11.2022 та № 0.0.2728063389.1 від 02.11.2022.
Однак, судом встановлено, що згідно наданих копій квитанцій № 0.0.2728056414.1 від 02.11.2022 та № 0.0.2728063389.1 від 02.11.2022 отримувачем коштів є фізична особа ОСОБА_2 , з зазначенням призначення платежу як «поповнення рахунку». Перерахування коштів здійснювалося не позивачем, а іншою фізичною особою ОСОБА_4 , як зазначає позивач - її чоловіком.
Відомостей, що фізична особа Черкас В.В. діє в інтересах відповідача ТОВ «ВУДПРОЕКТ» та був уповноважений даним товариством отримати оплату за договором, укладеним з позивачем ОСОБА_1 , а також те, що особа, що здійснювала переказ коштів діяла від імені та в інтересах позивача, до матеріалів позову не додано.
Позивач зазначала, що узгодження переліку товару та строки його поставки узгоджувалися між сторонами в мобільному додатку для обміну повідомленнями, а надані скріншоти таких повідомлень, за переконанням позивача, є підтвердженням факту наявності договірних відносин між позивачем та відповідачем, а також невиконання останнім своїх зобов`язань з поставки товару чи неповерненню грошових коштів.
Проте, будь-яких належних доказів на підтвердження досягнення між позивачем та відповідачем домовленостей щодо типу, особливостей та кількості товару, строків його поставки, поставки іншого товару ніж той, що передбачений умовами договору, виконання своїх зобов`язань позивачем з оплати товару, а також невиконання саме відповідачем своїх зобов`язань з поставки товару чи поверненню грошових коштів, позивач не надала.
З наданих позивачем к скріншотів повідомлень з мобільного додатку не вбачається за можливе встановити, що зазначені домовленості відбувалися саме з відповідачем, оскільки відсутні будь-які дані щодо мобільного номеру телефону контактів з якими відбувалося спілкування, належності такого номеру телефону саме ТОВ «ВУДПРОЕКТ» чи його уповноваженому представнику.
Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів на підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування-спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19), від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19 (провадження № 12-57гс21)).
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження укладення договору № 10/31/4, оплати позивачем поставки товару, та як наслідок, виникнення у відповідача зобов`язань перед позивачем на виконання поставки товару.
Доводи апеляційної скарги про те, що відсутність у договорі підпису не свідчить про його недійсність, колегія суддів відхиляє, оскільки такі доводи не спростовують висновків суду. При цьому, у рішенні суду відсутні висновки щодо недійсності правочину.
Доводи апеляційної скарги про те, що отримання коштів директором товариства вважається отримання коштів самим товариством, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки факт отримання коштів ОСОБА_2 не свідчить про те, що ці кошти були надіслані позивачем на виконання умов договору поставки; відсутні докази і того, що Хижка А.М. здійснюючи переказ коштів Черкасу В.В. діяв в інтересах ОСОБА_1 та на виконання договору № 10/31/4 від 31 жовтня 2022 року.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що відсутність відзиву на позов є підставою для визнання обставин, наведених у позові, доведеними, колегія суддів вважає помилковими, оскільки грунтуються на невірному тлумачення норм процесуального права. Відсутність заперечень сторони відповідача не дають підстави вважати встановленими обставини, на які посилається сторона позивача, однак не підтверджені належними та допустимими доказами. Пред`явивши позовні вимоги про стягнення коштів за невиконання відповідачем умов договору, саме позивач повинна була довести належними та допустимими доказами обґрунтованість своїх вимог, а не перекладати тягар доказування на відповідача, чого нею зроблено не було. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права є безпідставними, не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування рішення суду в оскаржуваній частині, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд,-
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кузьменка Сергія Івановича - залишити без задоволення.
Заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 06 травня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 16 лютого 2026 року.

Головуючий:

Судді: