УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд

Справа № 278/3743/25	Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М.	
Категорія 130, 124	Доповідач Миколайчук П.В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року	м. Житомир	

Суддя Житомирського апеляційного суду Миколайчук П.В.,
із секретарем судового засідання Журавською Д.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Житомира справу за апеляційною скаргою захисника Шлінчака Івана Олександровича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Житомирського районного суду Житомирської області від 27 лютого 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ст. 130 ч.4 КУпАП, -
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст постанови суду першої інстанції
Постановою Житомирського районного суду Житомирської області від 27 лютого 2026 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ст. 130 ч.4 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки, закрито провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення; стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 665,60 грн.
Відповідно до постанови про адміністративне правопорушення, 21.07.2025 о 05:05 годині на автомобільній дорозі М06 «Київ – Чоп» 124 км, поблизу с. Березина, водій ОСОБА_2 не вибрала безпечної швидкості руху та не була уважною, не стежила за дорожньою обстановкою, не дотрималась безпечного інтервалу, у результаті чого втратила керування транспортним засобом та здійснила наїзд на колесо відбійник; унаслідок чого автомобіль та колесо відбійник стримав механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків, травмованих немає.
Крім того, 21.07.2025 о 05:05 годині на автомобільній дорозі М06 «Київ – Чоп» 124 км, поблизу с. Березина, водій ОСОБА_2 керувала транспортним засобом, будучи учасником ДТП на М-06 «Київ – Чоп» 124 км, поблизу с. Березина, після дорожньо-транспортної пригоди за її участі вживала алкоголь, а саме лікер "П`яна Вишня", до проведення огляду на стан сп`яніння, з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння. Огляд проводився за допомогою приладу «Drager Alkotest 6820», тест 1561; проба позитивна – 2,04 проміле; з результатом згодна.
Суть апеляційної скарги
На постанову Житомирського районного суду Житомирської області від 27 лютого 2026 року адвокатом Шлінчаком І.О. в інтересах ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій порушується питання про скасування постанови суду та закриття провадження у справі за п.1 ч.1 ст.247 КУпАП. Захисник вважає постанову суду незаконною, необгрунтованою та винесеною із порушенням норм процесуального і матеріального права.
Захисник вказує на наступні порушення:
- в матеріалах справи відсутні докази порушення ОСОБА_1 п.2.3.б ПДР;
- ОСОБА_1 , надаючи пояснення на місці події про вживання алкоголю після ДТП, думала, що це зменшить обсяг відповідальності. Водійка неодноразово запитувала у працівників поліції, чи буде вважатися правопорушенням, якщо вона скаже, що вживала алкоголь після ДТП, а не керувала транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, на що працівники поліції не надали однозначної відповіді до складання протоколу про адміністративне правопорушення;
- суд першої інстанції не звернув увагу на стан крайньої необхідності, в якому перебувала ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння у зв`язку з оголошенням у Києві повітряної тривоги;
- суд першої інстанції відмовився брати до уваги повний відеозапис, а не окремі його фрагменти, вирвані з контексту;
- відеозапис не відображає усіх подій, пов`язаних із складанням протоколу за ч.4 ст.130 КУпАП;
- інструкцією з газоаналізатора Алкотест Драгер 6820 передбачено проведення його калібрування кожні 6 місяців, проте у день застосування приладу минуло більше 8 місяців з дня його останнього калібрування. Документи про відповідність технічного засобу не було долучено до матеріалів справи;
- права ОСОБА_1 , зокрема право на захист, роз`яснено після огляду на стан сп`яніння та після підписання нею роздруківки з результатами огляду, що призвело до нерозуміння водійкою, чи вчинила вона правопорушення за ст. 130 КУпАП, та нерозуміння наслідків своїх дій;
- ОСОБА_1 не надала однозначної відповіді щодо згоди з результатами огляду на стан сп`яніння на місці зупинки, а працівники поліції не роз`яснили їй про можливість пройти огляд в медичному закладі;
- працівники поліції не вручили ОСОБА_1 акт огляду на стан сп`яніння;
- працівники поліції не відсторонили ОСОБА_1 від керування транспортними засобами;
- до матеріалів справи не долучено дозвільні документи на використання та копіювання відеозапису події.
Позиції учасників справи 
В судове засідання 15.04.2026 ОСОБА_1 та її захисник Шлінчак І.О., будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, від захисника Шлінчака І.О. надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, а тому, суд відповідно до вимог ч. 6 ст. 294 КУпАП вважав за можливе слухати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.
Мотиви апеляційного суду
Вивчивши аргументи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 за № 1306 (із змінами та доповненнями, далі -ПДР).
Уповноважені на складання протоколу про адміністративне правопорушення викладають аргументи щодо наявності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності саме у цьому протоколі, який суд має оцінити у сукупності з іншими доказами у справі.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).
Нормами ст. 280 КУпАП визначено, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
За пунктом 1.3.Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Пунктом 2.3.б ПДР України встановлено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, зокрема, бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Стаття 124 КУпАП передбачає відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна
Вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю, наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 4 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до пункту 2.10 «є» Правил дорожнього руху, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Порядок проходження огляду осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння закріплено у ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735 (далі Інструкції), а також у Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженому Постановою КМУ 17.12.2008 № 1103.
За положенням ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Відповідно до п.п. 2, 3 Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів, порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Відповідно до п.п. 6,7 Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря – фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
За змістом ст. 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Висновок судді місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ДТП та вживанні алкоголю після ДТП за її участю та до проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, з правовою кваліфікацією таких дій за ст.124 КУпАП та ч. 4 ст. 130 КУпАП, за обставин, установлених у постанові судді місцевого суду, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами.
Як вірно встановив суддя місцевого суду, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 130, ст. 124 КУпАП, підтверджується безпосередньо дослідженими та перевіреними суддею доказами, а саме: протоколами про адміністративні правопорушення серії ЕПР1 №397901 від 21.07.2025 та ЕПР1 №397906 від 21.07.2025, схемою місця ДТП, письмовими поясненнями ОСОБА_1 , рапортом поліцейського, постановою про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №5273515 від 21.07.2025; результатом огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Драгер Алкотест», яким зафіксовано 2,04 проміле; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення алкогольного сп`яніння від 21.07.2025, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних засобів, відтвореними та дослідженими у судовому засіданні відеозаписами із портативних відеореєстраторів поліцейських та іншими матеріалами справи.
Аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності, дає підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні нею вимог п.2.3.б та п. 2.10.є ПДР України, тобто вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч.4 ст.130 КУпАП.
Апеляційний суд критично ставиться до твердження захисника про відсутність в матеріалах справи доказів порушення ОСОБА_1 п.2.3.б ПДР, оскільки на відеозаписі о 05 год 45 хв зафіксовано, що вона повідомила поліцейським з приводу обставин ДТП, що під час руху транспортний засіб занесло; в своїх поясненнях вона власноручно зазначила, що її занесло на мокрій дорозі у відбійник; протокол про вчинення адміністративного правопорушення та схему місця ДТП ОСОБА_1 підписала без зауважень.
Щодо твердження захисника з приводу того, що ОСОБА_1 , надаючи пояснення на місці події про вживання алкоголю після ДТП, думала, що це зменшить обсяг відповідальності, апеляційний суд зазначає наступне. 
ОСОБА_1 , як учасник дорожнього руху, зобов`язана знати й неухильно виконувати вимоги ПДР України та усвідомлювати про настання відповідальності за їх порушення. Володіючи та керуючи автомобілем, вона підпадала під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Реалізувавши своє право володіти автомобілем та їздити на ньому, вона погодилася нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. 
Зазначене вказує на те, що ОСОБА_1 зобов`язана знати про заборону вживання водієм алкоголю після вчинення ДТП та до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).
Варто додати, що водійка дійсно неодноразово запитувала у працівників поліції, чи буде вважатися правопорушенням, якщо вона вживала алкоголь після ДТП, на що працівники поліції надавали однозначну відповідь, що за це передбачено відповідальність за ст.130 КУпАП.
Аргменти захисника щодо того, що суд першої інстанції не взяв до уваги пояснень ОСОБА_3 про її перебування в стані крайньої необхідності при керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння у зв`язку з оголошенням у Києві повітряної тривоги, апеляційний суд відхиляє, оскільки ОСОБА_3 не ставиться в провину керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
Водночас, аргументи апеляційної скарги щодо дій ОСОБА_3 в стані крайньої необхідності, апеляційний суд вважає безпідставними з наступних підстав.
Відповідно до статті 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.
Згідно зі ст.18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
Крайня необхідність - це випадок зіткнення двох інтересів, які рівною мірою охороняються законом, і при якій заради збереження більш важливого інтересу, заподіюється шкода меншому інтересові.
Крайню необхідність можна визнати правомірною лише при наступних обставинах (ознаках): небезпека не може бути усунена іншим шляхом, окрім як заподіяння шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій; при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб; шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.
Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.
Сторона захисту заявляє, що ОСОБА_1 рухалася в м. Житомир у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги в м. Києві. 
Правилами поведінки під час оголошення повітряної тривоги визначено, що у разі увімкнення сигналу «Увага всім! Повітряна тривога!», потрібно діяти так: кожному негайно слідувати до найближчого укриття; якщо не встигли добігти до укриття, негайно перейти у приміщення без вікон, скористатися правилом «двох стін»; увімкнути радіо чи телебачення, аби прослухати термінові новини про можливу надзвичайну ситуацію; прослухати звернення до населення та виконати озвучені рекомендації; при змозі, сповістити про почуте рідних, сусідів, знайомих та при можливості їм допомогти.
Таким чином, при оголошенні в м. Києві повітряної тривоги, ОСОБА_1 могла пройти до найближчого укриття, адже перебування на відкритій ділянці дороги в автомобілі створювало для неї більше небезпеки, ніж перебування в укритті.
Апеляційний суд не погоджується твердженнями сторони захисту, що суд першої інстанції відмовився брати до уваги повний відеозапис, а не окремі його фрагменти, вирвані з контексту, та що відеозапис не відображає усіх подій, пов`язаних із складанням протоколу за ч.4 ст.130 КУпАП.
Дослідивши відеозапис події export-jukyh, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції повно та об`єктивно досліджено відеозапис та враховано всі істотні обставини запису.
Порядок використання фото та відеотехніки встановлюється п. 9 ч. 1 ст. 31 та ст. 40 Закону України «Про національну поліцію».
Відповідно до п.5 до розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС від 18.12.2018 №1026, зареєстровано в МЮУ 11.01.2019 №28/32999 включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
Апеляційний суд зазначає, що вказане положення підзаконного акту вказує на необхідність безперервності ведення відезапису під час виконання поліцейським своїх обов`язків (перебування на чергуванні тощо), а не зобов`язує надати безперервний відеозапис всіх подій для огляду суду. Такий обов`язок не закріплений, дійсність відеозапису стороною захисту не спростовано (дата, час, місце та фактичні обставини події).
Законодавчо визначені тільки наступні обов`язки працівника поліції, пов`язані із застосуванням технічних приладів і технічних засобів фото- і кінозйомки, відеозапису. Так, під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняються: 1) самовільне видалення відеозаписів з носіїв відеозапису, заміна цих носіїв, зміна їх системної дати та часу; 2) примусове виключення відеореєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб; 3) перешкоджання здійсненню фото- і кінозйомки, відеозапису; 4) використання носіїв відеозапису у випадках, не пов`язаних із здійсненням ними повноважень поліції; 5) копіювання, передання інформації з відповідних носіїв стороннім особам.
Тому доводи сторони захисту є безпідставними, оскільки суд при розгляді справи аналізує лише той обсяг доказів, який наявний на час розгляду справи.
При цьому, слід зауважити, що за змістом відеозапису не встановлено переривання в часі запису події у її хронологічного порядку, що узгоджується з іншими доказами у справі в їх сукупності, що вірно досліджено судом першої інстанції.
Апеляційний суд критично ставиться до аргументів захисника з приводу того, що права ОСОБА_1 , зокрема право на захист, роз`яснено після огляду на стан сп`яніння та після підписання нею роздруківки з результатами огляду, що призвело до нерозуміння водійкою, чи вчинила вона правопорушення за ст. 130 КУпАП, та нерозуміння наслідків своїх дій при проходженні огляду.
Працівником поліції роз`яснено права ОСОБА_1 о 05 год 45 хв (після проходження огляду), проте, до складання протоколів про адміністративні правопорушення. 
Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Право на правовий захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є її невід`ємним правом, однак реалізується відповідною особою самостійно з власної волі. При цьому орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення зобов`язані сприяти реалізації особою свого права на захист.
Водночас, ОСОБА_1 , як зафіксовано на відеозаписі, було роз`яснено про заборону вживання алкоголю після вчинення ДТП та до проходження огляду на стан сп`яніння, вона особисто неодноразово повідомила про вживання алкоголю після ДТП, їй було роз`яснено порядок огляду на стан сп`яніння та вона добровільно, без примусу пройшла огляд, мала змогу та користувалася телефоном, здійснювала спілкування в телефонному режимі, що свідчить про те, що жодних обмежень в користуванні правничої допомоги їй не чинили. 
Тому, ОСОБА_1 , як особа, якій надано право керування транспортним засобом як джерелом підвищеної небезпеки, повинна була розуміти про вчинення нею правопорушення за ст. 130 КУпАП, та про наслідки своїх дій.
Щодо тверджень захисника, що ОСОБА_1 не надала однозначної відповіді щодо згоди з результатами огляду на стан сп`яніння на місці зупинки, а працівники поліції не роз`яснили їй про можливість пройти огляд в медичному закладі, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність) , лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря – фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
У разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди, унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я.
Згідно з відеозаписом, ОСОБА_1 працівниками поліції було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці події, на що вона погодилася. Після проходження огляду за допомогою газоаналізатора Алкотест 6820, поліцейський запитав, чи згодна вона з результатом, на що водійка відповіла: «після, хіба шо», тобто заперечень з результатом огляду не висловила. Разом з тим, до обробки результату газоаналізатором, ОСОБА_1 повідомила, що вжила після ДТП пів пляшки «П`яної вишні». Вказане свідчить, що поліцейський дотримався вимог п.7 розділу І Інструкції.
Апеляційний суд критично ставиться до аргументів захисника з приводу того, що інструкцією до газоаналізатора Алкотест Драгер 6820 передбачено проведення його калібрування кожні 6 місяців, проте у день застосування приладу минуло більше 8 місяців з дня його останнього калібрування, а документи про відповідність технічного засобу не було долучено до матеріалів справи.
Міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки «Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихується» встановлено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13 жовтня 2016 року №1747 і становить 1 рік.
У вказаному Державному реєстрі медичної техніки та виробів медичного призначення, дозволених для застосування на території України, міститься інформація щодо особи, відповідальної за введення медичних виробів в обіг, а саме ТОВ «АТЗТ Компанія «Сатурн Дейта Інтернешенл», який офіційним представником виробника, на медичні вироби «Газоаналізатори Drager Alсotest», зокрема газоаналізатор «Drager Alcotest 6820». На офіційному сайті ТОВ «АТЗТ Компанія «Сатурн Дейта Інтернешенл», який надає послуги сервісного центру для гарантійного та післягарантійного обслуговування приладі алко- та наркодіагностики Drager зазначено, що для використання приладів у професійній діяльності у підрозділах Департаменту патрульної служби та Управління національної поліції, Міністерства охорони здоров`я та службах охорони праці та безпеки підприємств необхідне своєчасне проведення операцій «Сервісне технічне обслуговування», «Градуювання» та «Повірка» принаймі 1 раз на 12 місяців.
Зазначене свідчить, що градуювання (калібрування), як і повірка, саме газоаналізатора «Drager Alcotest 6820» проводиться 1 раз на 12 місяців і чек з результатом огляду, долучений до матеріалів справи, свідчить про те, що використаний газоаналізатор відповідає встановленим вимогам. 
Апеляційний суд погоджується з тим, що працівники поліції не вручили ОСОБА_1 акт огляду на стан сп`яніння, однак, з урахуванням того, що ОСОБА_1 підтвердила вживання алкоголю після вчинення ДТП, з результатами огляду за допомогою газоаналізатора та з протоколом щодо керування нею транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння з результатом огляду 2,04 проміле була ознайомлена, то це не може бути визнано обставиною, що виключає відповідальність ОСОБА_1 за порушення п.2.10.є ПДР України.
Зауваження захисника про те, що працівники поліції не відсторонили ОСОБА_1 від керування транспортними засобами є доцільним, проте, з огляду на обставини події 21.07.2025 та на стан, в якому перебував транспортний засіб Infiniti Q30 після ДТП, відсутність доказів відсторонення водія від керування транспортними засобами не є підставою для визнання огляду на стан сп`яніння недійсним, не спростовує вини ОСОБА_1 у вчиненні, зокрема, правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП та не є визначальним у встановленні наявності складу вказаного правопорушення.
Апеляційний суд не приймає до уваги аргументи, що до матеріалів справи не долучено дозвільні документи на використання та копіювання відеозапису події з огляду на наступне.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст.266 КУпАП).
Відповідно до ч.1 розділу ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються: письмові пояснення свідків правопорушення в разі їх наявності; акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу в разі здійснення його затримання; акт огляду на стан сп`яніння в разі проведення огляду на стан сп`яніння; інші документи та матеріали, які містять інформацію про правопорушення.
Дозвільні документи на використання та копіювання відеозапису події не є документами, що містять інформацію про правопорушення, тому їх долучення до протоколів за ст.124, ст.130 КУпАП не є обов`язковим.
За таких обставин, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 130, ст. 124 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає правильними та такими, що обґрунтовані належними та допустимими доказами і будь-яких сумнівів щодо цих доказів не вбачає, а постанову суду законною і обґрунтованою та не знаходить підстав для її зміни чи скасування.
Разом із цим, суд апеляційної інстанції встановив, що судом першої інстанції в мотивувальній частині постанови вірно враховано, що згідно ч. 2 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, може бути накладено не пізніше як через 3 місяці з дня вчинення правопорушення та що на момент розгляду справи в суді строки накладення стягнення за ст. 124 КУпАП закінчилися, тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП.
Отже, суд накладав адміністративне стянення лише в зв`язку з визнанням ОСОБА_1 винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП.
Проте, мотивувальна й резлютивна частини оскаржуваної постанови містять висновок суду першої інстанції про необхідність застосування до ОСОБА_1 стягнення відповідно до ст.36 КУпАП, що у даній справі є безпідставним.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова Житомирського районного суду Житомирської області від 27.02.2026 року підлягає зміні, а апеляційна скарга захисника в інтересах ОСОБА_1 , підлягає до часткового задоволення.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Шлінчака Івана Олександровича в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Постанову Житомирського районного суду Житомирської області від 27 лютого 2026 року щодо ОСОБА_1 – змінити.
Виключити з мотивувальної та резолютивної частин постанови Житомирського районного суду Житомирської області від 27 лютого 2026 року посилання на застосування ст. 36 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення. 
В решті постанову Житомирського районного суду Житомирської області від 27 лютого 2026 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили після її винесення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя	П. Миколайчук