ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/748/26 Справа № 192/2955/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ковальчук Н.В. Суддя у 2-й інстанції - Піскун  О. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 року м. Дніпро
Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 з клопотанням про поновлення строку апеляційного оскарження на постанову Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2025 року стосовно 
ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі — КУпАП),
ВСТАНОВИВ:
Зміст оскарженого судового рішення. 
Постановою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2025 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 850,00 гривень та судовий збір на користь держави у сумі 605,60 гривень.
Згідно з постановою суду, 31 жовтня 2025 року близько 20 години 10 хвилин на автодорозі Н-08 поблизу села Башмачки Дніпровського району, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen Tigyan», д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримався безпечного дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «КРАЗ», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався попереду, внаслідок чого автомобіль транспортного засобу «Volkswagen Tigyan», д.н.з. НОМЕР_1 , отримав механічні пошкодження, чим завдано матеріальної шкоди, травмовані відсутні. Таким чином, водій ОСОБА_1 порушив п. 12.2 Правил дорожнього руху, відповідно до якого у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги, та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк апеляційного оскарження, постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову, якою закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення його діях.
Клопотання по поновлення строку апеляційного оскарження обґрунтоване тим, що справа розглядалася за його відсутності, строк пропуску складає один день. ОСОБА_1 звертає увагу на складність справи про адміністративне правопорушення та значному предметі доказування.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вважає постанову суду першої інстанції незаконною, необґрунтованою через істотні порушення норм матеріального та процесуального права, відсутності встановленого прямого причинно-наслідкового зв`язку між інкримінованим йому правопорушенням (п. 12.2 ПДР) та наслідками у виді ДТП, оскільки, на його думку, саме інші учасники ДТП створили аварійну перешкоду та грубо порушили ПДР.
Так, ОСОБА_1 зауважив з приводу обставин самої події, що ділянка дороги, де сталася пригода (перед населеним пунктом Кам`яне), була повністю неосвітленою і являла собою затяжний поворот. За таких умов він несподівано побачив транспортний засіб «КРАЗ», д.н.з. НОМЕР_2 , що повністю перекрив смуги для руху. Вказані обставини були наслідком попереднього зіткнення (між VW LT35 та іншим КРАЗом), і його автомобіль зіткнувся з «КРАЗ», д.н. НОМЕР_2 , який знаходився на смузі розвороту. Вважає, що порушення ПДР водієм КРАЗ, проігноровані судом, оскільки вказаний транспортний засіб не мав будь-яких освітлювальних елементів, що додатково ускладнювало його виявлення в темряві, чим порушено п. 19.4, 9.10 «б`ПДР, про що не надано судом першої інстанції належну оцінку.
На його думку причиною ДТП є не його швидкість, а відстань позначення небезпеки з боку водіїв КРАЗ. Тобто причинний зв`язок виник між порушенням п. 9.10 «б» ПДР та ДТП, а не між його порушенням п. 12.2 ПДР, яке було лише вторинною реакцією на аварійну обстановку, що склалася.
Разом з цим, ОСОБА_1 вважає, що суд не врахував суперечності, а саме: 1) щодо часу ДТП, які викладені в його письмових поясненнях (21-10 година) та обставин виявлення неосвітленої перешкоди протиставлені показанням інших осіб про інший час (20-10 година); 2) факт відсутності освітлення на «КРАЗ», що підтверджено свідком ОСОБА_3 .
Вважає, що суд неправомірно порушив принципи презумпції невинуватості та всебічності, повноти і об`єктивності розгляду справи, на противагу практиці Верховного Суду.
Позиції учасників апеляційного розгляду.
В призначене судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, клопотань про відкладення судового засідання не подано.
ОСОБА_1 23.02.2026 через систему «Електронний суд» скерував заяву про розгляд справи за його відсутності, апеляційну скаргу підтримує у повному обсязі.
Неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб. (ч. 6 ст. 294 КУпАП)
Мотиви апеляційного суду.
Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги захисника, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, доходить наступних висновків.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «Скорик проти України» Європейський суд з прав людини нагадав, що відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені ст. 6 Конвенції. Мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.
Апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, який пропущений з поважних причин, оскільки особа, відносно якої складно протокол про адміністративне правопорушення у судовому засіданні присутня не була, копію постанови суду не отримувала.
За таких обставин, враховуючи вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, апеляційний суд вважає, що для забезпечення права особи на апеляційне оскарження рішення суду, необхідно задовольнити клопотання та поновити строк апеляційного оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.
Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Дані вимоги закону судом першої інстанції були виконані. Висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП є законним та відповідає фактичним обставинам справи. 
Не визнання вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, спростовується матеріалами справи, які судом першої інстанції були дослідженні в повному обсязі, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення від 01.11.2025 серії ЕПР1 № 499871, у якому викладені обставини вчинення адміністративного правопорушення, який ОСОБА_1 підписав; схемою місця ДТП з інформацією про перелік видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортного засобу, отриманих унаслідок ДТП, у тому числі, транспортним засобом Volkswagen Tiguan, д.н. НОМЕР_3 ; фотозображеннями з місця ДТП; письмовим поясненням ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ; рапортом інспектора СРПП ВП № 1 ДРУП № 1 ГУНП Дніпропетровській області Руденка І.
Апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок місцевого суду, що водієм ОСОБА_1 порушено вимоги п.12.2 Правил дорожнього руху, що стало наслідком даної ДТП.
Відповідно до п. 12.2 ПДР у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги.
Згідно з показами потерпілого ОСОБА_2 , наданих письмово на місці події, 31.10.2025 приблизно о 20 годині 10 хвилин він перебував за кермом автомобіля «КРАЗ», д.н.з. НОМЕР_2 , та рухався з м. Дніпра в бік м. Запоріжжя по а/д Н-08, де поблизу с. Башмачка здійснював розворот на зворотній смузі, при цьому на його автомобілі було увімкнене ближнє світло та габаритні вогні, коли він закінчив відповідний маневр і вже знаходився на розворотній смузі, то відчув легкий удар, коли вийшов з автомобіля, то побачив як в правій стороні його автомобіля в`їхало авто марки «Volkswagen Tigyan», д.н.з. НОМЕР_1 , а саме лівою передньою стороною.
Водночас ОСОБА_1 як в суді першої інстанції, так і апеляційній скарзі, заперечуючи свою вину у вчиненні даного адміністративного правопорушення, зазначав, що саме дії ОСОБА_2 призвели до настання ДТП, оскільки транспортний засіб «КРАЗ», д.н. НОМЕР_2 , який знаходився на смузі розвороту не мав будь-яких освітлювальних елементів, що додатково ускладнювало його виявлення в темряві, чим порушено п. 19.4, 9.10 «б`ПДР, про що не надано судом першої інстанції належну оцінку.
Проте такі покази ОСОБА_1 матеріалами справи не підтверджені. Посилання на пояснення свідка ОСОБА_3 спростовуються його ж письмовими поясненнями, в яких зазначено, що ОСОБА_3 не бачив ДТП з іншими учасниками дорожнього руху, а лише почув звук зіткнення.
В свою чергу в даній ситуації водій ОСОБА_1 зобов`язаний був дотримуватися вимог п. 12.2 ПДР та повинен був негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. 
Всупереч твердженням апелянта в апеляційній скарзі, всі обставини ДТП судом першої інстанції встановлені належним чином, а доказам надана належна правова оцінка.
Зазначені вище докази є належними та допустимими в розумінні ст. 251 КУпАП, а з огляду на їх сукупність і узгодженість, є достатніми для встановлення необхідних фактичних обставин справи та належного її розгляду.
Будь-яких невідповідностей вимогам КУпАП під час оформлення зазначених вище матеріалів, які б могли вплинути на висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 та наявності в його діях складу правопорушення, під час апеляційного перегляду не встановлено. 
Диспозиція статті 124 КУпАП передбачає, що адміністративна відповідальність настає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 
Твердження апеляційної скарги, що суд не надав належної оцінки при розгляді справи наданих захистом пояснень спростовуються матеріалами справи, відповідно до яких суд першої інстанції належним чином перевірив версію сторони захисту, розглянув подані клопотання та дослідив усі надані докази, навівши в постанові переконливі мотиви в спростування доводів захисту, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.
Отже, апеляційний суд доходить висновку про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, яке ґрунтується на належних, достовірних та достатніх доказах та відповідно про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 
При розгляді справи судом першої інстанції порушень вимог статей 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.
Порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час перегляду, постанова суду є законною та обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи. 
Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги захисника, а відтак постанову місцевого суду слід залишити без змін.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання ОСОБА_1 задовольнити та поновити йому строк апеляційного оскарження постанови Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2025 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2025 року стосовно ОСОБА_1  за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя        О. П. Піскун